ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/379/26	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 33/817/332/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КупАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Ковалівського Б.В. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Як визнав суд, 22 березня 2026 року о 01 год. 47 хв. В м. Бучач, вул. Генерала Шухевича, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 211540, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, результат позитивний 1,21 проміле, що підтверджується тестом номер 9912 від 22.03.2026 року. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Ковалівський Б.В. ставить питання про скасування вищевказаної постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 року та закриття провадження у справі.
Звертає увагу, що суд першої інстанції у своїй постанові не навів належного аналізу відеозапису, який долучений до матеріалів справи, та не зазначив, з якого саме моменту починається запис, чиє він безперервним, чи видно на ньому особу водія під час руху транспортного засобу, момент зупинки, а також чи можна достовірно ідентифікувати саме ОСОБА_1 як особу, яка керувала транспортним засобом під час руху.
Разом з тим зазначає, що у матеріалах справи зазначено лише загальні формулювання про “різкий запах алкоголю з порожнини рота” та “порушену мову”, однак такі фрази мають шаблонний характер і самі по собі не свідчать про належну фіксацію реальних ознак алкогольного сп`яніння.
Вказує, що ключовим доказом, на який послався суд першої інстанції, є роздруківка з технічного приладу Drager Alcotest 6810 із результатом 1,21 проміле. Разом з тим у матеріалах справи відсутнє належне свідоцтво про повірку саме того засобу вимірювальної техніки, яким проводився огляд ОСОБА_1 .
Звертає увагу, що суд першої інстанції у своїй постанові фактично ототожнив зазначення в роздруківці інформації про останнє калібрування із належним доказом проходження повірки засобу вимірювальної техніки, що є помилковим, оскільки калібрування і повірка не є тотожними поняттями.
Зазначає про те, що на ОСОБА_1 чинився психологічний тиск з боку працівників поліції, а саме працівники поліції перебували у ситуації владного впливу, наполягали на власній версії подій, складали процесуальні документи, вилучали посвідчення водія та фактично обмежували можливість особи спокійно, вільно і без тиску висловити свою позицію.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не перевірив, чи була відмова ОСОБА_1 від поїздки до медичного закладу добровільною, чіткою, усвідомленою та належним чином зафіксованою після повного роз`яснення прав та наслідків.
Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 фактично інкриміновано порушення п. 2.9 “а” Правил дорожнього руху, разом з тим у матеріалах справи одночасно зазначається нібито відмову від походження огляду в медичному закладі.
Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В судове засідання апелянт - адвокат Ковалівський Б.В. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Разом з тим, адвокат Ковалівський Б.В., направивши до суду заяву, відповідно до якої просить суд, за узгодженої позиції із своїм підзахисним, розгляд апеляційної скарги проводити без участі особи, яку притягнуто до адмінстративної відповідальності, ОСОБА_1 , а також без участі його захисника.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 621040 від 22 березня 2026 року, 22 березня 2026 року о 01 год. 47 хв. в м. Бучач, вул. Генерала Шухевича, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 211540, номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, результат позитивний 1,21 проміле, що підтверджується тестом номер 9912 від 22.03.2026 року. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. 
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Зокрема, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та результатом тестування на вміст алкоголю в організмі, в яких зафіксовано результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння,що становить 1, 21 проміле.
Зазначені документи підписані ОСОБА_1 , що фактично підтверджує його згоду з результатом проведеного огляду.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, на якому зафіксована причина зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 пов`язана з тим, що апелянт керував транспортним засобом під час комендантської години, введеної у зв`язку з дією на території України воєнного стану, після чого вказаний транспортний засіб було зупинено працівниками поліції.
Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 висловлено вимогу надати документи, а надалі у ході спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим працівники поліції запропонували йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора “ Драгер 6810”, на що ОСОБА_1 погодився.
Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора Драгер 6810” номер ARLM-0278 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 1,21 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Тому, оцінюючи доводи апелянта про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 , суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України .
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що у матеріалах справи зазначено лише загальні формулювання про “різкий запах алкоголю з порожнини рота” та “порушену мову”, однак такі фрази мають шаблонний характер і самі по собі не свідчать про належну фіксацію реальних ознак алкогольного сп`яніння з огляду на наступне.
Встановлення ознак сп`яніння є оціночним суб`єктивним судженням поліцейського під час спілкування із водієм, вимоги КУпАП та Інструкції щодо огляду водіїв на стан сп`яніння, не вимагають проведення окремого огляду для встановлення таких ознак. Встановлення таких ознак можливе під час спілкування із водієм за особистим судженням поліцейського, що в подальшому є підставою для проходження огляду задля підтвердження або спростування перебування водія в стані сп`яніння.
Отже, вимогами закону передбачена процедура проведення саме огляду водія на стан сп`яніння, якій передує встановлення ознак сп`яніння поліцейським за своїм внутрішнім переконанням та критеріями. В даному випадку, ознаки сп`яніння були озвучені поліцейським водію ОСОБА_1 , а тому останній мав обов`язок на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд.
Доводи апелянта, що у матеріалах справи відсутнє належне свідоцтво про повірку саме того засобу вимірювальної техніки, яким проводився огляд ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із відеозапиів з нагрудних камер працівників патрульної поліції останній не заявляв вимоги про надання йому сертифікату відповідності технічного пристрою “Alcotest Drager 6810” № ARBL-0858, як це передбачено п.5 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 р. за №1452/735. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівники поліції здійснили щодо ОСОБА_1 психологічний тиск, то суд апеляційної інстанції вважає ці доводи безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи, в тому числі з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 не вбачається.
Згідно з відеозаписом події ОСОБА_1 без жодного примусу відповідав на запитання працівників поліції.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції суду не надано. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) апелянт не надав.
Відеозапис також не містить фрагментів відеофіксації подій, які б свідчили про те, що правоохоронці чинили у будь-якій формі тиск (психологічний чи б то фізичний), чи б якось впливали на волевиявлення водія.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є належними та допустимими, оскільки вони отриманні у передбачений законом спосіб, у тому числі у порядку передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ковалівського Б.В. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 травня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя