УХВАЛА
11 червня 2026 року
м. Київ
справа № 461/2687/25
провадження № 61-4713ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Львівська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування,
ВСТАНОВИВ:
30 квітня 2026 року ГУ НП у Львівській області через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року у зазначеній справі.
Верховний Суд ухвалою від 05 травня 2026 року зазначену касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків, зокрема запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції документ, 
що підтверджує сплату ним судового збору за подання касаційної скарги, 
або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Заявнику роз`яснено, що у разі невиконання у встановлений судом строк вимог вказаної ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню заявнику.
15 травня 2026 року до Верховного Суду від ГУ НП у Львівській області надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2026 року продовжив ГУ НП у Львівській області встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Заявнику роз`яснено, що уразі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
На виконання ухвали Верховного Суду від 05 травня 2026 року ГУ НП у Львівській області 04 червня 2026 року направило клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, в якому зазначає, що наразі відсутній залишок коштів для сплати судового збору необхідного для представництва інтересів ГУ НП у Львівській області у цій справі. ГУ НП у Львівській області звернулось до Національної поліції України з відповідною потребою щодо виділення додаткових коштів для сплати судового збору у справах за участю ГУ НП у Львівській області.
Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити 
або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж 
до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший 
з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх 
чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу 
до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, 
але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою 
про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 
2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Верховний Суд зауважує, що пункти 1, 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи),
а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто, предметом позову в яких 
є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20) та від 29 листопада 2023 року у справі 
№ 906/308/20 (провадження № 12-58гс23).
Водночас заявник не обґрунтував наявність підстав для відстрочення йому сплати судового збору та не надав доказів на підтвердження об`єктивної неможливості сплати судового збору. 
При цьому обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації 
з Державного бюджету України, та відсутність коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.
З огляду на зазначене у задоволенні клопотання ГУ НП у Львівській областіпро відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги 
на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року слід відмовити.
Викладене дає підстави для висновку, що станом на 11 червня 2026 року вимоги ухвали Верховного Суду від 05 травня 2026 року ГУ НП у Львівській області не виконано. Інших заяв про усунення недоліків касаційної скарги не надходило. 
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно вимог частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу 
та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, 
ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що ГУ НП у Львівській області не усунуло недоліки касаційної скарги, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою 
для її повернення.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити Головному управлінню Національної поліції у Львівській області у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року.
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Львівська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, вважати неподаною та повернути заявнику. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко