ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20672/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 в адміністративній справі №160/20672/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області форми «Ф» №444304-2415-0403 UA12040210000039759 від 08.04.2025, яким визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 231962,89 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.04.2024 набув право власності на земельну ділянку площею 1,7166 га, з кадастровим номером 1224510100:01:021:0047, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури. На цій земельній ділянці розташовані тимчасові споруди а також мається декілька площадок з твердим покриттям. Зазначену земельну ділянку з часу набуття позивач використовував у своїй підприємницькій діяльності. Зокрема, позивачем укладено декілька договорів зберігання майна на земельній ділянці.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідач прийняв ППР, яким визначив позивачу податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб. ППР ґрунтується на припущенні, що земельна ділянка не використовується у господарській діяльності позивача.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач з 20.04.2024 є власником земельної ділянки площею 1,7166 га, з кадастровим номером 1224510100:01:021:0047, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури.
Також позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець у ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 02.06.2023 та з 02.06.2023 є платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ №418830808565 від 01.10.2024 та Витягом з реєстру платників єдиного податку №2266 від 01.10.2024. Види економічної діяльності (КВЕД): 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 52.10 Складське господарство.
08.04.2025 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №444304-2415-0403-UA12040210000039759, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 231 962,89 грн.
Позивач, вважаючи, що він як платник єдиного податку третьої групи звільнений від обов`язку сплачувати земельний податок, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно дост.206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно дефініції, наведеної у п.п.14.1.72,14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до п.п.269.1.1,269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі
Згідно п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Пунктом 291.3 статті 291 ПК України передбачено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу ПК України та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п. 291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пунктом 269.2 статті 269 ПК України також передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).
Відповідно до п.п.4п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Приведені вище норми дають підстави дійти висновку, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п.297.1 ст.297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати та встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Так, умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.
Таким чином, за вказаних вище умов земельна ділянка не об`єктом оподаткування.
Отже, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
У свою чергу, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З матеріалів справи видно, що позивач з 20.04.2024 є власником земельної ділянки площею 1,7166 га, з кадастровим номером 1224510100:01:021:0047, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури.
Також позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець у ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 02.06.2023 та з 02.06.2023 є платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ №418830808565 від 01.10.2024 та Витягом з реєстру платників єдиного податку №2266 від 01.10.2024. Види економічної діяльності (КВЕД): 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 52.10 Складське господарство.
На підтвердження факту провадження господарської діяльності на належній позивачу земельній ділянці позивач подав до суду договори зберігання від 03.05.2024, 07.05.2024, 07.05.2024 та акти приймання-передачі до них.
Зазначені договори та акти мають ідентичний зміст, та містять формулювання про умови зберігання майна в окремій тимчасовій споруді.
Проте, позивачем не надано доказів існування тимчасових споруд, доказів повернення майна зі зберігання, доказів оплати послуг зберігання.
Доказів надання позивачем відомостей про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП на земельну ділянку за кадастровим номером 1224510100:01:021:0047 суду не надано.
Таким чином, аналіз сукупності наданих доказів дає підстави стверджувати, що у спірний період позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку ІІІ групи, не використовував земельну ділянку у своїй господарській діяльності.
Разом з тим, позивачем зазначені обставини не спростовано та не надано доказів на підтвердження того, що у спірний період ФОП використовував вказану земельну ділянку для провадження власної господарської діяльності у відповідності до видів господарської діяльності за КВЕД.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 в адміністративній справі №160/20672/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 в адміністративній справі №160/20672/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Сафронова