Справа № 127/40747/25
Провадження № 22-ц/801/1666/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	Справа № 127/40747/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Заочне рішення ухвалив суддя Сичук М. М.
Заочне рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Вінниця, 
Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2026 року,

Встановив:
У грудні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2023 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір ABH0CT155101693478994877, щодо надання їй кредиту в розмірі 21 000,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 30 серпня 2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 55.00 % щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіка погашення кредиту). 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом 19 грудня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором складала суму в розмірі 28 904,38 грн., яка складається з: 18 637,50 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 10 266,88 грн.- загальний залишок заборгованості за процентами, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101693478994877 від 31 серпня 2023 року в розмірі 18 637,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1561,14 грн.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи а відтак при виготовлені тексту рішення використав шаблон для старих кредитів за програмою кредитна картка (поточний рахунок з кредитним лімітом) навіть не звернувши увагу що у даній справі не такий кредит. Всі посилання суду жодним чином не обґрунтовані, тому що в даній справі є окремий кредитний договір підписаний відповідачем з усіма суттєвими умовами кредиту, такими як відсоткова ставка, строк, розмір, тощо.
Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надала.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2023 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір ABH0CT155101693478994877, щодо надання їй кредиту в розмірі 21 000,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 30 серпня 2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 55.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіка погашення кредиту).
У відповідності до п. п. 3-5 кредитного договору, ліміт цього договору складає 21 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 30 серпня 2026 року, терміном на 36 місяці.
Згідно до п. 6 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує 55,00 % річних. Відповідно до п. 7 позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0,00 грн.
Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання. Відповідач ознайомилася з усіма вказаними умовами та погодилася з ними, що визнається нею.
Крім цього суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що станом на 14 листопада 2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 46 100,14 грн., яка складається з: 37 046,36 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 9053,78 грн.- загальний залишок заборгованості за процентами.
Задовольняючи позовні вимоги частково та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком «Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» та заява клієнта № ABH0CT155101693478994877 від 31 жовтня 2023 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки вони є необґрунтованими та постановлені без належного встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, що свідчить про істотне нехтування судом своїм процесуальним обов`язком щодо повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, з огляду на таке.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.
Положеннями частини першої статті 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20 липня 2022 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку(а. с. 18 на звороті-19 і на звороті).
У підписаній заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з паспортом споживчого кредиту та Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», становлять договір про надання банківських послуг.
31 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_1 підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», того ж дня подала заяву про надання даної послуги № АВН0СТ155101693478994877 від 31 серпня 2023 року: сума кредиту – 21 000,00 грн.; строк кредиту – 36 місяців, з 31 серпня 2023 року по 30 серпня 2026 року (включно); процентна ставка – фіксована, 55 % на рік; розмір щомісячного платежу – 1208,41 грн.; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту – 5169155120469711(а. с. 9-10).
Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови, у тому числі і щодо стягнення відсотків за кредитним договором.
З розрахунку заборгованості за договором № АВН0СТ155101693478994877 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 19 грудня 2025 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 904,38 грн., яка складається з наступного: 18 637,50 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 10 266,88 грн. – загальний залишок заборгованості за відсотками (а. с. 12 зворот - 13).
До матеріалів справи долучено виписку по кредиту ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2023 року по 19 грудня 2025 року, а також меморіальний ордер № TR.32265154.111148.65455 від 31 серпня 2023 року, що підтверджує факт видачі кредиту у сумі 21 000,00 грн. ОСОБА_1 (а. с. 13 зворот - 15).
Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач отримала кредитні кошти, користувалася ними та частково виконувала зобов`язання щодо погашення заборгованості.
Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів, які б спростовували поданий АТ «Акцент-Банк» розрахунок заборгованості або підтверджували відсутність чи інший її розмір. За таких обставин заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому апеляційний суд наголошує на неприпустимості застосування у цій справі нерелевантної судової практики Верховного Суду щодо вирішення спорів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, оскільки спірні у даній справі правовідносини виникли зі строкового кредитного договору, який містить усі істотні умови кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентної ставки.
Більше того, встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи не лише не узгоджуються з висновками суду першої інстанції, а й фактично спростовують обставини, покладені ним в основу оскаржуваного рішення.
За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на відповідну судову практику не стосуються спірних правовідносин, оскільки у цій справі наявний окремий кредитний договір, підписаний відповідачем, який містить усі істотні умови кредитування, зокрема щодо розміру кредиту, строку його повернення та процентної ставки.
Крім того, заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про неналежне виготовлення повного тексту рішення суду першої інстанції, оскільки його мотивувальна частина містить посилання на правові висновки та обставини, характерні для спорів щодо кредитних карток із встановленим кредитним лімітом, що свідчить про використання шаблонного підходу при складанні рішення без урахування характеру спірних правовідносин та фактичних обставин цієї справи.
Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28904,38 грн., яка складається з: 18 637,50 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 10 266,88 грн.- загальний залишок заборгованості за процентами
За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за подання позовної заяви АТ «Акцент-Банк» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а. с. 6), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі.
Крім того, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а. с. 68), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2026 року року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором ABH0CT155101693478994877 від 31 серпня 2023 року в сумі 28 904,38 грн., яка складається із: 18 637,50 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 10 266,88 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 6056,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин