ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2026 року справа №200/8508/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 р. у справі №200/8508/25 (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення 057050012663 від 03.10.2025;
- зобов`язати призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 12.01.2022 року, на підставі положень підпункту 14-6.2 пункту 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 06.07.1990 року по 18.08.1990 року, з 07.10.1991 року по 28.03.1992, з 13.04.1992 року по 12.10.1992 року, з 12.10.1992 року по 12.01.1998 року, з 28.01.1998 по 31.12.1998 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи за списком №1 періоди роботи з 01.09.1987 по 02.07.1990 року, з 06.07.1990 року по 18.08.1990 року, з 13.04.1992 року по 12.10.1992 року, з 28.01.1998 року по 31.12.2000, зарахувавши до пільгового стажу роботи за списком №2 періоди роботи з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 30.11.2021 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 057050012663 від 03.10.2025 року в частині незарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно записам трудової книжки НОМЕР_1 від 04.07.1990 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 07.10.1991 по 28.03.1992, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 12.10.1992 по 12.01.1998, з 28.01.1998 по 31.12.1998, до пільгового стажу за Списком №1 періоди з 01.09.1987 по 30.06.1990, з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 28.01.1998 по 31.12.2000, з 01.02.2021 по 30.11.2021, до пільгового стажу за Списком №2 періоди з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 31.01.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
В задоволенні іншої частини позову – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів зазначає, що в трудовій книжці позивача відсутні записи, які підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення, а відповідно періоди роботи, які надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та мають бути підтвердженні довідками підприємств відповідно до приписів Порядку №637.
Суд не взяв до уваги, що в трудовій книжці зазначені посади на яких працював позивач, проте не взято до уваги, що трудова книжка … не є належним доказом, оскільки зазначене в ній прізвище не співпадає з прізвищем, вказаним у паспорті.
На виконання вимог Порядку №637, позивачем не надано уточнюючу довідку про підтвердження періоду навчання, та не встановлено факт належності документа в судовому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.09.2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2.
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.10.2025 року № 057050012663 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст.114 Закону 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового пільгового стажу роботи та недосягненням пенсійного віку.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 04.07.1990 року, частково зараховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, навчання та строкової військової служби), оскільки вказане прізвище має розбіжність з паспортними даними заявника ( ОСОБА_2 ), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993.
Пільговий стаж за Списком 1 та Списком 2 враховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вік заявника становить 53 роки 08 місяців 15 днів. Згідно наданих документів страховий стаж становить 28 років 0 місяців 16 днів (з урахуванням в подвійному розмірі за Сп.1) в тому числі пільговий стаж за сп.1 – 04 роки 04 місяці 05 днів, за списком 2 - 06 років 03 місяці 16 днів (з урахуванням стажу за сп.1).
Як вбачається з розрахунку стажу позивача за формою РС-право, до страхового стажу позивача не зараховані періоди з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 07.10.1991 по 28.03.1992, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 12.10.1992 по 12.01.1998, з 28.01.1998 по 31.12.1998; до пільгового стажу позивача за Списком №1 не зараховано періоди роботи з 01.09.1987 по 02.07.1990, з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 28.01.1998 по 31.12.2000; до пільгового стажу позивача за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 30.11.2021.
В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 04.07.1990 року на титульній сторінці зазначено прізвище позивача ОСОБА_2 , в якій містяться записи, в тому числі, про роботу:
- з 01.09.1987 по 02.07.1990 навчання;
- з 06.07.1990 по 18.08.1990 підручним сталевара;
- з 07.10.1991 по 28.03.1992 печатник плоскої печаті;
- з 13.04.1992 по 12.10.1992 вальцівник стану гарячої прокатки;
- з 12.10.1992 по 01.01.1997 слюсарем по ремонту обладнання;
- з 02.01.1997 по 12.01.1998 водієм;
- з 28.01.1998 по 31.08.2001 слюсарем-ремонтником по ремонту металургічного обладнання;
- з 12.08.2015 по 31.12.2017 слюсарем-ремонтником на дільниці по ремонту металургійного обладнання;
- з 01.01.2018 по 31.07.2020 слюсарем-ремонтником;
- з 01.08.2020 по 30.11.2021 слюсарем-ремонтником у листопрокатному цеху.
Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.
Спірним є питання зарахування до загального трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 06.07.1990 року по 18.08.1990 року, з 07.10.1991 року по 28.03.1992, з 13.04.1992 року по 12.10.1992 року, з 12.10.1992 року по 12.01.1998 року, з 28.01.1998 по 31.12.1998 року, зарахування до пільгового стажу роботи за списком №1 періоди роботи з 01.09.1987 по 02.07.1990 року, з 06.07.1990 року по 18.08.1990 року, з 13.04.1992 року по 12.10.1992 року, з 28.01.1998 року по 31.12.2000, зарахування до пільгового стажу роботи за списком №2 періоди роботи з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 30.11.2021 року.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" загальний страховий стаж для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам 25 до 30 років.
Крім того Верховною Радою України прийнято Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".
Згідно з частиною 1 статті 114 розділу XIV-І Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до частини 2 статті 114 розділу XIV-VIII Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону № 2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Вказана норма є ідентичною за змістом пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення в редакції Закону № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.
Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015.
Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Відповідно до пунктів 2, 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Таким чином, Конституційний Суд у Рішенні № 1-р/2020 визначив спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII.
У контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.
З огляду на юридичну позицію Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
Суд вважає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 і які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" після 23.01.2020 (набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.
Враховуючи наведене, позивач має право на призначення пільгової пенсії за умови в наявності в нього необхідного пенсійного віку 55 років, страхового стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах за списком №2.
Разом з тим, позивач на час звернення за призначенням пенсії не досяг 55 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тому суд дійшов до висновку, що він не має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Щодо доводів апелянта, що в трудовій книжці відсутні записи, які підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення, а відповідно періоди роботи, які надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та мають бути підтвердженні довідками підприємств відповідно до приписів Порядку №637, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
В трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.07.1990 року, містяться записи, в тому числі, про роботу:
- з 01.09.1987 по 02.07.1990 навчання;
- з 06.07.1990 по 18.08.1990 підручним сталевара;
- з 07.10.1991 по 28.03.1992 печатник плоскої печаті;
- з 13.04.1992 по 12.10.1992 вальцівник стану гарячої прокатки;
- з 12.10.1992 по 01.01.1997 слюсарем по ремонту обладнання;
- з 02.01.1997 по 12.01.1998 водієм;
- з 28.01.1998 по 31.08.2001 слюсарем-ремонтником по ремонту металургічного обладнання;
- з 12.08.2015 по 31.12.2017 слюсарем-ремонтником на дільниці по ремонту металургійного обладнання;
- з 01.01.2018 по 31.07.2020 слюсарем-ремонтником;
- з 01.08.2020 по 30.11.2021 слюсарем-ремонтником у листопрокатному цеху.
Отже, зі змісту вказаних вище норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, якщо пільгова робота продовжується після 03 серпня 2016 року (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.
Списком № 1 Розділу ІІI постанови Ради Міністрів СРСР №1173 передбачено посади сталевари та їх підручні, старші сталевари; вальцівники та їх підручні і старші вальцівники гарячого прокату.
Списком № 1 Розділу ІІI постанови Кабінету Міністрів України №163 передбачено посади: 1030100а-1753а слюсарі-ремонтники
Списком № 2 Розділу ІІI постанови Кабінету Міністрів України №163 передбачено посади: слюсарі-ремонтники.
Крім того, згідно відомостей по спеціальному стажу у довідці індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) позивача вбачається, з 09.2015 року по 01.2021 код підстави для обліку спец стажу - ЗПЗ013Б1, з 02.2021 по 11.2021 код підстави для обліку спец стажу - ЗПЗ013А1.
У відповідності до Довідника кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511:
код підстави ЗПЗ013Б1 з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;
код підстави ЗПЗ013А1 з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.
Отже, періоди роботи позивача з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 28.01.1998 по 31.12.2000, з 01.02.2021 по 30.11.2021 мають бути зараховані до пільгового стажу позивача за Списком №1, періоди роботи з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 31.01.2021, мають бути зараховані до його пільгового стажу за Списком №2.

Щодо доводів апелянта, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 04.07.1990 року на титульній сторінці зазначено прізвище позивача ОСОБА_2 , в паспорті – ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в період внесення спірних періодів роботи до трудової книжки позивача).
Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1. Інструкції).
Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Розбіжність прізвища в трудовій книжці « ОСОБА_2 » з паспортними даними « ОСОБА_3 », не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
Враховуючи вище викладене, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Щодо доводів апелянта, що позивачем не надано уточнюючу довідку про підтвердження періоду навчання, та не встановлено факт належності документа в судовому порядку, суд зазначає наступне.
В трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.07.1990 року, містяться записи, в тому числі, з 01.09.1987 по 30.06.1990 навчання в ПТУ №3 м.Маріуполь, з 06.07.1990 по 18.08.1990 підручним сталевара.
Згідно з копією диплому НОМЕР_2 від 02 липня 1990 року, позивач 01 вересня 1987 поступив до середнього міського професійно-технічного училища №3 та 02 липня 1990 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією підручний сталевар широкого профілю 4 розряду.
Стаття 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», пов`язує можливість зарахування часу навчання у професійно-технічному навчальному закладі, зокрема, до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, з зарахуванням особи на роботу за набутою професією упродовж не більш як трьох місяців з дня закінчення навчання.
Отже, після закінчення навчання позивач був зарахований на роботу за набутою професією на посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. При цьому, навчання позивач закінчив 30.06.1990 (згідно записам трудової книжки), а працевлаштований був з 06.07.1990, отже перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
З огляду на викладене, період навчання позивача з 01.09.1987 по 30.06.1990 слід зарахувати до пільгового стажу за Списком №1.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 07.10.1991 по 28.03.1992, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 12.10.1992 по 12.01.1998, з 28.01.1998 по 31.12.1998, до пільгового стажу за Списком №1 періоди з 01.09.1987 по 30.06.1990, з 06.07.1990 по 18.08.1990, з 13.04.1992 по 12.10.1992, з 28.01.1998 по 31.12.2000, з 01.02.2021 по 30.11.2021, до пільгового стажу за Списком №2 періоди з 12.08.2015 по 31.08.2015, з 01.09.2016 по 31.12.2017, з 01.03.2019 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 31.01.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 р. у справі №200/8508/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 р. у справі №200/8508/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко