Справа № 396/958/26
Провадження № 2/396/1110/26

РІШЕННЯ
Іменем України

02.07.2026 року м. Новоукраїнка
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі
головуючого судді: Цесельської О.С.,
за участю секретаря судового засідання: Кравченко І.В.
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №396/958/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №2370082 від 23.10.2019 р. в розмірі 26 560 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу та судові витрати по справі.
Позов мотивовано тим, що 23.10.2019 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений Договір про споживчий кредит №2370082, відповідно до умов якого відповідач отримала 8 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені Кредитним договором. 17.01.2020 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал було укладено договір відступлення прав вимоги №45-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №2370082. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 26 560,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13 600,00 грн. - заборгованість за відсотками, 960,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією та 4 000,00 грн. - заборгованість по штрафах/пені. 
Ухвалою суду від 13.05.2026 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 16.06.2026 р. на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якій він просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, 02.07.2026 р. через канцелярію суду надала заяву, в якій просить здійснити перерахування відсотків за кредитним договором №2370082 від 23.10.2019 р., достеменно дослідити договір відступлення прав вимоги №45-МЛ від 17.01.2020 р. та зменшити витрати на правову допомогу, у зв`язку з неспівмірністю їх реальним витратам. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23.10.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (індивідуальна стина) №2370082. Відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит в розмірі 8 000,00 грн. строком на 15 днів з 23.10.2019 року по 07.11.2019 року (п.п. 1.3., 1.4. Договору), зі сплатою процентів за користування кредитом: 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.5.2., 1.6. Договору) та зі сплатою одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 960,00 грн. (12 % від суми кредиту (п.1.5.1 Договору)).
Згідно із пунктом 3.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.
Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору, де Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту
Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).
Додатком № 1 до Договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептувала підписавши 23.10.2019 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора J16095 направленого на номер телефону відповідний договір.
Анкета-заява на кредит №2370082 від 23.10.2019 р. містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан».
Згідно із платіжним дорученням №2568359 від 23.10.2019 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 8000,00 грн. із зазначенням призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ Мілоан згідно договору 2370082.
Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №2370082 ОСОБА_1 нараховувались комісії та проценти з 23.10.2019 р. по 06.01.2020 р..
17.01.2020 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №45-МЛ, за яким позивачу було передано право вимоги від первісного кредитора по кредитному договору від 23.10.2019 р. №2370082.
Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 26560,00 грн., з яких: 8000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13600,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 860,00 грн. прострочена заборгованість за комісією та 4000,00 грн. - пеня, що також підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором №2370082 від 23.10.2019 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Кредитний договір №2370082 від 23.10.2019 р. підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Відтак, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилась на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання. Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами, що й не заперечується самою відповідачкою. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подано, тому є підстави для стягнення з ОСОБА_1 основного боргу в розмірі 8 000,00 грн.
Разом з тим, частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Як вже було зазначено вище, кредит надавався відповідачці на строк 15 днів з 23.10.2019 року. Повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом відповідач мав здійснити до 07.11.2019 року, що зазначено у п. 1.3 та п. 1.4 Кредитного договору №2370082 від 23.10.2019 року. Тобто, сторони погодили строк кредитування з 23.10.2019 р. по 07.11.2019 р..
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Такі висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12.
Відтак, в межах строку кредитування до 07.11.2019 року включно відповідач мав обов`язок повернути всю суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію.
Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору, де Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позичальник ОСОБА_1 протягом строку кредитування або після спливу строку кредитування, тобто після 07.11.2019 р. зверталася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» з метою продовження (пролонгації) строку кредитування. Не містять матеріали справи і будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач сплатила певну частку заборгованості по кредиту, що як зазначено у пункті 2.3.1 Договору є необхідною умовою для продовження строку кредитування.
Отже, оскільки суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження продовження (пролонгації) строку кредитування, суд вважає встановленим, що строк кредитування сплинув 07.11.2019 року. При цьому, зі спливом строку кредитування припинилося право Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» нараховувати проценти за кредитом, а отже після 07.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» не могло такі проценти нараховувати.
Однак, як вбачається з Відомостей про щоденні нарахування та погашення, первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» нараховувались відсотки поза межами строку кредитування, а саме після 07.11.2019 року. Оскільки після спливу строку кредитування право кредитодавця нарахування процентів за користування кредитом відповідачці повинно було бути припинено, то позивач має право лише на стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 23.10.2019 по 07.11.2019 року включно (15 днів) у розмірі 2 400,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Крім того, позивач прохав стягнути з відповідача 960,00 грн. комісії, пов`язаної з наданням кредиту та 4000,00 грн. неустойки за зазначеним кредитним договором.
Так, у п. 1.5.1. кредитного договору №2370082 від 23.10.2019 р. сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 960,00 грн, яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 3.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.
Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другоїстатті 215 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановленазаконом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановленихзаконом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третястатті 215 ЦК України).
Матеріали справи не містять доказів, зокрема рішення суду, яким встановлено що п.1.5.1. договору, яким сторонами погоджена сплата комісійної винагороди за надання кредиту було визнано недійсним, або звернення відповідача до Товариства із заявою про зміну цього пункту договору, тобто відповідач при укладенні договору погодився зі всіма його умовами, а відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підставивважати зазначену умову кредитного договору нікчемною.
Отже, суд вважає про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача обумовленої у договорі комісії.
Щодо стягнення пені в розмірі 4 000,00 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК. а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, з урахуванням положень Закону № 2120-1X, яким доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідних положень п. 6-1 Закону Україні «Про споживче кредитування», не підлягає стягненню неустойка, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн суд враховує таке.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: Договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 р., Ордер на надання правової допомоги, Акт наданих послуг №Д/21101 від 14.04.2026 р. на суму 8 000,00 грн. та детальний опис наданих послуг до Акту №Д/21101 за Договором.
Відповідачем надано суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, подання відповідачем заяви про зменшення витрат на правову допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної роботи у розмірі 8 000,00 грн є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат, а тому підлягає зменшенню до 2 000 гривень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 138 грн. 71 коп. (11 360,00 х 100 : 26560,00 = 42,77 %, 2662,40 х 42,77 % = 1 138 грн. 71 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 207, 526, 530, 1046, 1050, 1054, 1077, 1081 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 137, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за Кредитним договором №2370082 від 23.10.2019 року в розмірі 11 360 (одинадцять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 8000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 2400,00 грн., комісія за надання кредиту - 960,00 грн. а також судовий збір в розмірі 1 138,71 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн..
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.
Повний текст рішення суду складено 02.07.2026 року.

Суддя:    О. С. Цесельська