СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року м. Суми Справа № 480/4962/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 

Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідач, на переконання позивача, неправильно застосував норму законодавства, яка стосується визначення віку, з якого позивач має право на пенсію на пільгових умовах. Також відповідач не зарахував позивачу певні періоди до загального та пільгового стажу за Списком № 2. Тому відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.05.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з дати звернення.
Судом було відкрито провадження у справі 30.06.2025.
11.07.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач правомірно прийняв спірне рішення, оскільки необхідною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, передбаченою п.2 ч.2 ст.114 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' (надалі - Закон № 1058-IV), є досягнення особою 55 років та за наявності необхідного страхового та пільгового стажу. У зв`язку з недосягненням позивачем 55 річного віку та недостатнім пільговим стажем їй було відмовлено у призначенні пенсії.
14.07.2025 позивач подав відповідь на відзив, а 29.07.2025 - додаткові пояснення.
Встановлені судом фактичні обставини.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача у період з 09.10.1992 до 29.12.1994 позивач працювала телефоністом міжміського телефонного зв`язку у Глухівськму районному вузлі зв`язку. У період з 16.10.2000 до 31.03.2005 позивач працювала телефоністом міжміського телефонного зв`язку у Сумській диреккції ВАТ "Укртелеком", яка 14.05.2004 була перейменована у Сумську філію ВАТ "Укртелеком". 
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою від 06.05.2025 про призначення пенсії на пільгових умовах. В заяві позивач просила призначити пенсію саме за Списком № 2. Вказаний факт не спростовано відповідачем.
За результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення від 13.05.2025 № 184050009507 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. У рішенні зазначено: вік позивача на момент звернення - 50 років 6 місяців 29 днів; страховий стаж позивача - 31 рік 8 місяців 1 день. Пільговий стаж - 5 років 9 місяців 17 днів. До пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 09.10.1992 до 29.12.1994, згідно пільгової довідки від 14.02.2025 № 631.100/16-12, виданої АТОВ "Укртелеком", оскільки в наказі про прийняття на роботу від 08.07.1992 № 26-к/а значиться прізвище ОСОБА_2 , яке не відповідає даним свідоцтва про шлюб від 07.10.1995 НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Також не зараховано до пільгового стажу період роботи з 16.10.2000 до 31.03.2005 згідно вищевказаної довідки, оскільки до справи додано лише один наказ від 16.10.1995 № 98 "Про результати проведеної атестації робочих місць за умовами праці" та Переліки професій до вищевказаних наказів про результати проведеної атестації робочих місць за умовами праці. Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач не має.
Висновки суду та їх мотиви.
По-перше, щодо умов для призначення пільгової пенсії. 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.
Пунктом 2 ч.2 ст.114 цього Закону передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України (вище по тексту та надалі - Список № 2), та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Натомість ст.12 Закону № 1788-XII встановлено право виходу на пенсію за віком для жінок - після досягнення 55 років.
Згідно з пунктом "б" ст.13 цього Закону в редакції від 09.12.2012, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 2132-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. 
Законом про внесення змін № 2132-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону про пенсійне забезпечення вік набуття жінками права на пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані неконституційними положення ст.13, ч.2 ст.14 та пункти "б" - "г" ст.54 Закону про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 2132-VIII (пункт 1 рішення). 
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини цього рішення застосуванню підлягають вказані норми в редакції до внесення змін Законом № 2132-VIII. 
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1788-XII в редакції від 09.12.2012, з урахуванням рішення Конституційного Суду, а саме норма п."б" ст.13 якого встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності 20 років загального та 10 років пільгового стажу роботи) та право на таку пенсію зі зменшенням 55-річного пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки роботи за Списком № 2, у разі якщо стаж роботи за списком складає не менше половини від передбаченого законом.
В той же час, діючі на час виникнення спірних правовідносин норми ч.1 ст.26 та п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV, встановлювали право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 для жінок після досягнення 55 років (за наявності загального 25 р., та пільгового стажу роботи 10 р.) та право на пенсію зі зменшенням 60 річного пенсійного віку на 2 роки за кожен рік роботи за Списком № 2, у разі якщо стаж роботи за списком складає не менше половини від передбаченого законом.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами статей 12, 13 Закону № 1788-XII та Закону № 1058-IV (ст. 25 та п. 1 ч. 2 ст. 114). Перший із цих законів визначав пенсійний вік - 55 років та вік з якого особа матиме право на пенсію за Списком № 2 - 50 років (за наявності 20 років страхового та 10 років пільгового стажу за списком № 2), тоді як другий - у 60 та 55 років відповідно (за наявності 25 років страхового та 12,5 років пільгового стажу за списком № 2).
Суд звертає увагу, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий підхід для особи.
Отже, при прийнятті рішення щодо визначення права позивача на пенсію за Списком № 2 застосуванню підлягають норми Закону № 1788-XII в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону № 1058-IV.
По-друге, щодо зарахування періодів роботи до пільгового стажу.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Суд зазначає, що робота телефоністом міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією у період з 09.10.1992 до 29.12.1994 та у період з 16.10.2000 до 31.03.2005 передбачена розділом XXIX Списку № 2, затвердженого Постановою КМ СРСР від 26.01.1991 № 10, розділом XXIX Списку № 2, затвердженого Постановою КМУ від 11.03.1994 № 16 та розділом XXIX Списку № 2, затвердженого Постановою КМУ від 16.01.2003 № 36.
Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на невідповідність написання прізвища позивачки у наказі про прийняття на роботу від 08.07.1992 № 26-к/а та у свідоцтві про шлюб, то суд зазначає, що незначні недоліки в оформленні документів (розбіжності в написанні прізвища, імені, по батькові, дати народження, назви підприємства, номерів наказів тощо) не можуть бути єдиною та безумовною підставою для позбавлення особи права на пенсію, якщо інші дані дозволяють ідентифікувати особу та підтвердити факт її роботи чи іншої діяльності, що зараховується до стажу.
Разом з тим, суд констатує, що надані позивачем документи (трудова книжка, свідоцтво про шлюб, довідка про підтвердження наявного трудового стажу) містять достатні анкетні дані, які дозволяють однозначно ідентифікувати одну й ту саму особу, позивача, незважаючи на незначну орфографічну розбіжність, яка виникла через неправильний переклад українською мовою у написанні прізвища.
Отже, на підставі записів у трудовій книжці відповідач був зобов`язаний зарахувати періоди роботи позивача у Глухівськму районному вузлі зв`язку з 09.10.1992 до 29.12.1994 та у Сумській дирекції ВАТ "Укртелеком", яка 14.05.2004 була перейменована у Сумську філію ВАТ "Укртелеком" з 16.10.2000 до 31.03.2005 до пільгового стажу за Списком № 2. Ненадання додаткових документів та незначні недоліків в оформленні документів не є підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду, який підтверджений трудовою книжкою та передбачений Списком № 2.
По-третє, щодо ефективного способу захисту права.
Отже, відповідач приймаючи спірне рішення неправомірно застосував норми Закону № 1058-IV в редакції від 09.12.2012, а не норми Закону № 1788-XII, а також не зарахував до пільгового стажу позивача періоди з 09.10.1992 до 29.12.1994 та з 16.10.2000 до 31.03.2005.
Тому спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно не відповідає критеріям правомірності, що передбачені ч. 2 ст. 2 КАС України.
Позивач, окрім іншого, просить суд зобов`язати відповідача призначити пенсію.
Суд звертає увагу, що в силу норми п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, або з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Тому позивач має право на пенсію за Списком № 2 з моменту звернення - з 06.05.2025, зі зменшенням 55 річного пенсійного віку на 5 років.
Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкт владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням норми ч. 2 ст. 9 КАС України суд виходить за межі позовних вимог та зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. Суд звертає увагу, що відповідач з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, ще не приймав рішення, не зарахував позивачу періоди до загального та пільгового стажу за Списком № 2. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати.
1. Судовий збір.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, проте даний спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, то суд, на підставі норми ч.8 ст.139 КАС України, стягує з нього на користь позивача судовий збір у повному обсязі у сумі 1211,20 грн.
2. Правнича допомога.
Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Суд звертає увагу, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, від 29.08.2024 у справі № 560/10132/21 та від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22.
Крім того, у разі, наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою ст.134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої ст.134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 340/4492/22.
Також при визначенні суми відшкодування, то суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У позовні заяві позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати у сумі 6211,20 грн, з яких 5000 грн витрат на правничу допомогу
На підтвердження витрат позивачем надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 17.06.2025, укладений між адвокатом Осьмаковим О.А. та позивачем; акт від 18.06.2025 № 05-06/25 виконаних робіт (надання послуг) на суму 5000 грн; квитанція до прибуткового касового ордера від 18.06.2025 № 05-06/25 на суму 5000 грн; ордер на надання правничої допомоги від 18.06.2025 серії ВМ № 1065360; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, яке видано Осьмакову О.А.
Суд враховує, що дана справа є справою незначної складності і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). У даних правовідносинах наявна стала практика Верховного Суду. Представником позивача було складено та подано до суду обов`язковий процесуальний документ - позовну заяву. Складання та подання представником позивача відповіді на відзив було його правом, а не обов`язком. Справа не впливає на репутацію позивача та не викликає публічного інтересу.
Отже, суд дійшов висновку, що розумно обґрунтованими і справедливими є витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн, які і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань першого відповідача. В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу, то суд відмовляє, у зв`язку з необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.05.2025 № 184050009507. 

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69005, код ЄДРПОУ 210490012) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за Списком № 2, що дає право на пенсію за віком, відповідно до п. ''б'' ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком № 2, періоди з 09.10.1992 до 29.12.1994 та з 16.10.2000 до 31.03.2005 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 06.05.2025 і прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69005, код ЄДРПОУ 210490012) за рахунок бюджетних асигнувань, 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 (двадцять) коп. витрат зі сплати судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу.

6. У стягненні витрат на правничу допомогу у сумі 2500 грн - відмовити.

7. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів  з дня складення повного рішення. 

8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук