П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9878/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
19 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату ОСОБА_1 з 01.02.2023, з 01.03.2024, з 01.03.2025 пенсії без обмеження її максимального розміру.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №560/4111/25, яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2025 №ХС35518.
На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці за №ХС35518 від 27.02.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням раніше виплачених сум.
В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни та пенсії за особливі заслуги перед Україною (35%) становить: з 01.02.2023 – 21380,62 грн., з 01.03.2024 – 23038,74 грн. (з урахуванням коефіцієнт збільшення розміру пенсії 1,115), з 01.03.2025 – 24538,74 грн., що перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений Законом.
Враховуючи те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №560/4111/25 не покладено зобов`язань щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром при приведенні перерахунків в подальшому, тому розмір пенсії залишився на рівні 23610,00 грн.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати пенсії із застосуванням величини максимального розміру після перерахунку за рішенням суду, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обмеження пенсій військовослужбовців встановлювались частиною 7 статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано неконституційними положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У пункті 2 резолютивної частини згаданого рішення Конституційного Суду зазначено, що положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Отже з урахуванням висновків, сформульованих у рішенні Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, суд зазначає, що з 20.12.2016 частина 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром 10 прожитковими мінімумами для непрацездатної особи, є нечинною, а тому не підлягає застосуванню у спірних відносинах.
У постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 Верховний Суд наголосив на протиправності обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії особи, право на пенсійне забезпечення якої встановлене Законом №2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Отже, наведені вище висновки Верховного Суду мали би бути враховані пенсійним органом під час обчислення та виплати пенсії позивача після перерахунків з 01.02.2023, з 01.03.2024 та з 01.03.2025 на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі №560/4111/25, однак цього зроблено не було.
Зважаючи на факт визнання неконституційними положень частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що пенсійний орган обмежуючи позивачу виплату пенсії максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та Закону №2262-ХІІ.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно матеріалів справи відповідь на заяву позивача пенсійним органом надано 09.06.2025, тому саме з цієї дати розпочинається перебіг строку звернення до адміністративного суду, оскільки лише з цієї дати порушення набуло для позивача ознак об`єктивно встановленого та такого, що підлягає судовому оскарженню. Такий підхід узгоджується з принципом правової визначеності та забезпеченням ефективного доступу до правосуддя, оскільки виключає покладення на особу обов`язку оскаржувати рішення чи дії, про існування яких вона не була і не могла бути обізнана..
При цьому з позовом позивач звернувся до суду 10.06.2025, тобто в межах шестимісячного строку з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав.
Відтак, позивачем не пропущено строку звернення до суду встановленого ст. 122 КАС України.
Вказане відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 14.04.2026 у справі 200/5167/25.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.