ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"20" квітня 2026 р. Cправа №902/1313/25  

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за участю:
позивача: Тиховського М.О. (ордер серії АВ №1234791 від 22.09.2025),
відповідач - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Фермерського господарства "Волд", с.Серебринці Могилів-Подільського району Вінницької області
до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, селище Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області
про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками

ВСТАНОВИВ: 

До Господарського суду Вінницької області звернулось Фермерське господарство "Волд" з позовом до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками площею 13,8323 га з кадастровим номером 0522685800:02:000:0324 та площею 0,7005 га з кадастровим номером 0522685800:02:000:0320, що розміщені на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.
Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі №902/1313/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.11.2025.
У зв`язку з необхідністю у витребуванні нових (додаткових) доказів, в судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва (ухвалою суду від 25.12.2025 - до 23.01.2026).
23.01.2026 прийнята ухвала суду, якою закрито підготовче провадження з призначенням справи №902/1313/25 до судового розгляду по суті на 04.03.2026.
Ухвалою суду від 04.03.2026 відкладено розгляд справи №902/1313/25 по суті на 09.04.2026.
На визначену судом дату, 09.04.2026, з`явився представник позивача.
Відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відтиском штемпелю вихідної кореспонденції суду про надіслання ухвали від 04.03.2026 на адресу його електронної пошти (а.с.136) та до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС.
В судовому засіданні, 09.04.2026, представник позивача підтримав свої вимоги.
Після завершення судових дебатів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення - 20.04.2026.
У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до положень ч.2 ст.178 ГПК України, судом вирішено спір за наявними матеріалами справи.
20.04.2026 судом встановлено, що учасники справи на оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) судового рішення не з`явилися.
Суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення без його проголошення, відповідно до ч.4 ст. 240 ГПК, та долучив до матеріалів справи.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до розпорядження Представника Президента України "Про створення фермерського господарства "Волд" №172 від 18.12.1992, громадянином ОСОБА_1 було створено селянське (фермерське) господарство "Волд" (а.с.10).
08.07.1992 на підставі рішення Ради народних депутатів Могилів-Подільського району Вінницької області Української РСР від 30.05.1992, громадянину ОСОБА_1 було видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №10 на земельну ділянку площею 21,03 га на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.11-15)
Відповідно до п.1.2 статуту селянського (фермерського) господарства "Волд" зареєстрованого Могилів-Подільською районною державною адміністрацією за №36 від 29.07.2002 (далі - Статут) (а.с.19-21), засновник господарства - ОСОБА_1 .
Члени господарства: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (п.1.3 Статуту).
За умовами п.2.1 Статуту метою діяльності господарства є здійснення господарської діяльності для отримання прибутку.
Відповідно до п.3.1 господарство є юридичної особою, має розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банку, круглу печатку та штамп зі своїм найменуванням.
Згідно з п.4.1 Статуту у власності можуть бути жилі будинки, квартири, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, птиця, бджолосім`ї, сади, посіви та посадки сільськогосподарських культур і насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція та доходи від її реалізації, об`єкти інтелектуальної власності, транспортні засоби, переробні цехи та лінії, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення для ведення господарства і заняття підсобними промислами.
За умовами п.5.1 Статуту до земель господарства належать, зокрема землі, передані господарству у приватну власність, у користування, що посвідчено відповідно Державними актами на право приватної власності на землю та постійного користування землею, виданими на ім`я голови господарства.
09.03.2005 видано Розпорядження "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства, право оренди фермерського господарства "Волд", розташованого на території Серебринецької сільської ради" №99, відповідно до якого голові Фермерського господарства "Волд" ОСОБА_1 в оренду була передана земельна ділянка площею 14,5328 га, у тому числі: ріллі - 13,9408 га, сіножатей - 0,5920 га, для ведення фермерського господарства на території Серебринецької сільської ради (а.с.27).
Таким чином, після розпаювання членам господарства земельної ділянки, що перебувала у громадянина ОСОБА_1 на праві довічного успадковуваного володіння землею, в оренду було передано залишок нерозпайованої земельної ділянки площею 14,5328 га.
Так, 10.12.2007 між Могилів-Подільською районною державною адміністрацією (далі - Орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (далі - Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір) (а.с.24-27), за умовами п.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі запасу), яка знаходиться на території Серебринецької сільської ради.
Відповідно до п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 14,5328 га, у тому числі: ріллі - 13,9408 га, сіножатей - 0,5920 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 116286,49 грн (п.5 Договору).
Договір укладено терміном на 49 (сорок дев`ять) років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмова Орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 Договору).
Згідно з п.9 Договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі та становить 1744,30 грн або (120,02 грн/га) на рік з розрахунку 1,5% нормативної грошової оцінки землі.
Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у 3-х денний термін після реєстрації цього договору за актом її прийому-передачі (п.19 Договору).
08.01.2009 між Орендодавцем та Орендарем укладено договір про внесення змін до договору оренди землі від 28.11.2007 (а.с.28), відповідно до якого були внесені зміни до п.9 розділу "Орендна плата Договору" та викладено його у новій редакції: "Орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі: 3% нормативної грошової оцінки землі, що становить 3587,05 грн (246,82 грн/га) ріллі на рік." Розмір орендної плати змінено із 01.01.2009. 
21.06.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та Фермерським господарством "Волд" укладена додаткова угода №355 про внесення змін до договору оренди землі від 10 грудня 2007 року (зі змінами згідно договору від 08.01.2009 року) (а.с.29-30), відповідно до якої доповнено Договір новим розділом "Захист персональних даних" та викладено пункти 2, 5, 9 ,11 Договору у новій редакції:
"2. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 14,5328 га, в тому числі: ділянка №1 - 13,8323 га (рілля) та ділянка №2 - 0,7005 га (рілля). Кадастровий номер ділянки №1 - 0522685800:02:000:0324. Кадастровий номер ділянки №2 - 0522685800:02:000:0320";
"5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: ділянка №1 - 198670,64 грн. Сто дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят грн. 64 коп.; ділянка №2 - 17071,50 грн. Сімнадцять тисяч сімдесят одна грн. 50 коп."
"9. Орендна плата вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря - 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за ріллю - в сумі 17259,37 Сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять грн. 37 коп./рік";
"11. Орендна плата вноситься до місцевого бюджету орендарем відповідно до Податкового кодексу України."
Рішенням №2415 Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області 41 сесії 8 скликання від 06.06.2024 (а.с.31):
- Фермерському господарству "Волд" припинено право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0522685800:02:000:0324 площею 13,8323 га та кадастровий номер 0522685800:02:000:0320 площею 0,7005 га, згідно з договором оренди земельної ділянки укладеного 10.12.2007 терміном на 49 років, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Вендичанської селищної ради за межами с.Серебринці, за взаємною згодою сторін;
- розірвано за взаємною згодою сторін договір оренди землі від 10.12.2007 терміном на 49 років, укладений між Могилів-Подільською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством "Волд".
06.06.2024 між Вендичанською селищною радою та Фермерським господарством "Волд" підписано угоду про розірвання договору оренди землі від 10 грудня 2007 року (а.с.32).
Листом №02-18/979 від 29.11.2024 (а.с.30) Вендичанська селищна рада Могилів-Подільського районну Вінницької області повідомила громадянина ОСОБА_1 про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 припинено право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 0522685800:02:000:0324 площею 13,8323 га, кадастровий номер 0522685800:02:000:0320 площею 0,7005 га та розірвано за взаємною згодою договір оренди землі від 10.12.2007 укладений між Могилів-Подільською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством "Волд". Зазначено, що земельні ділянки відносяться до земель комунальної власності Вендичанської селищної ради.
В матеріалах справи міститься лист Відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин №Д-654/0-0.3,15-874/25-25 від 09.09.2025 (а.с.34), яким повідомлено, що у відділі наявна Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства та право оренди ФГ "Волд", розташованого на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Проведено розподіл земельних часток (паїв) для членів ФГ "Волд" із земельної ділянки загальною площею 21,0300 га. В результаті поділу утворені земельні ділянки:
- кадастровий номер 0522685800:02:000:0324 (за межами населеного пункту с.Серебринці) для ведення фермерського господарства площею 13,8323 га;
- кадастровий номер 0522685800:02:000:0320 (за межами населеного пункту с.Серебринці) для ведення фермерського господарства площею 0,7005 га;
- кадастровий номер 0522685800:02:000:0317 (за межами населеного пункту с.Серебринці) для ведення фермерського господарства площею 2,5664 га;
- кадастровий номер 0522685800:02:000:0319 (за межами населеного пункту с.Серебринці) для ведення фермерського господарства площею 1,9512 га;
- кадастровий номер 0522685800:02:000:0318 (за межами населеного пункту с.Серебринці) для ведення фермерського господарства площею 1,9510 га.
Також в матеріалах справи наявний лист Головного управління ДПС у Вінницькій області №34/5/02-32-04-01-11 від 05.01.2026 (а.с.140-144), яким повідомлено, що протягом 2023, 2024, 2025 років ФГ "Волд" не декларувало, не нараховувало та не сплачувало земельний податок, в тому числі щодо земельних ділянок кадастровий номер 0522685800:02:000:0324 площею 13,8323 га та кадастровий номер 0522685800:02:000:0320 площею 0,7005. Натомість у період з 01.01.2023 по 31.12.2025 ФГ "Волд" сплачені наступні суми орендної плати за землю в цілому по Вендичанській територіальній громаді:
- за 2023 рік - 325347,91 грн;
- за 2024 рік - 315608,21 грн;
- за 2025 рік - 333290,46 грн.
Листом №02-18/12 від 07.01.2026 (а.с.150-151) Вендичанська селищна рада Могилів-Подільського району Вінницької області повідомила, що звернення Фермерського господарства "Волд" щодо викупу земельної ділянки площею 13,8323 га з кадастровим номером 0522685800:02:000:0324 та земельної ділянки площею 0,7005 га з кадастровим номером 0522685800:02:000:0320 не надходило.
Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Встановивши наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, тому обов`язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, як підставу позовних вимог, визначив наявність у нього права довічного успадковуваного володіння згідно з Державним актом №10 на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 21,03 га на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, виданим 08.07.1992 на підставі Рішення Ради народних депутатів Могилів-Подільського району Вінницької області Української РСР від 30.05.1992.
Позивач також вказує, що право успадковуваного володіння земельною ділянкою зберігається за Фермерським господарством "Волд" до моменту ліквідації такої юридичної особи, якій таке право перейшло в силу закону.
Відповідно до ч.1 ст.13 та ч.1 ст.14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Земельний кодекс Української РСР від 18 грудня 1990 року передбачав існування специфічного речового права на земельну ділянку та можливість для фізичних осіб бути суб`єктами права довічного успадковуваного володіння землею.
Відповідно до статті 6 Земельного кодексу Української РСР громадянам у довічне успадковуване володіння могли надаватися землі для ведення селянського (фермерського господарства).
Аналогічний зміст положення міститься у частині 1 статті 50 Земельного кодексу Української РСР, відповідно до якої громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.
Окремо законодавець виділяв іншу правову конструкцію - право постійного користування земельною ділянкою, підстави виникнення якого передбачено у статті 7 Земельного кодексу Української РСР.
Отже, починаючи з 1990 року законодавець чітко розмежовував поняття права постійного користування та права довічного успадковуваного володіння, правові режими яких не визнавалися тотожними. При цьому кодекс передбачав лише одне право володіння земельною ділянкою, наданої для ведення сільського (фермерського) господарства, - право довічного успадковуваного володіння.
Відповідно до вимог статті 55 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року у разі смерті громадянина, який вів сільське (фермерське) господарство, право володіння земельною ділянкою передається одному зі спадкоємців. Крім того, вже із самої назви правової конструкції можна говорити про можливість такого права бути успадкованим - право довічного успадковуваного володіння.
Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України №2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.
Водночас, Земельний кодекс Української РСР № 2196-XII у редакції від 13 березня 1992 року виключив згадку про право довічного успадковуваного володіння та передбачав надання земель лише у постійне та тимчасове користування.
Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. Так, відповідно до статті 7 Земельного кодексу Української РСР земельні ділянки у постійне користування надавалися громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, сільськогосподарським підприємствам і організаціям.
Втім, виключення з Кодексу правил про право довічного успадковування володіння не означало припинення цього права, як і не було передбачено його автоматичного переходу в іншу організаційну форму. Як суб`єктивне право, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, що виникло свого часу відповідно до закону, могло бути припинене лише з підстав, передбачених законом, проте в законі таких підстав наведено не було.
При цьому, відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" №2200 від 13 березня 1992 року громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.
Пунктом 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
У Рішенні Конституційного Суду України №5-рп від 22 вересня 2005 р. (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. Земельний кодекс України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.
Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.
Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:
- пункт 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;
- пункт 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" №563-ХII від 18 грудня 1990 року з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.
Згідно з усталеною практикою вищих інстанцій, встановлено, що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння.
Аналіз зазначених змін у земельному законодавстві свідчить про наявність певної правової колізії, у тому числі щодо розмежування різних правових конструкцій, як то право постійного користування та право довічного успадковуваного володіння, та щодо можливості успадкування цих прав.
З урахуванням зазначеного можна зробити висновок про те, що хоч дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.
При вирішенні питання щодо права довічного успадковуваного володіння важливо враховувати також норми спеціального законодавства, зокрема, Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", що був прийнятий 20 грудня 1991 року та діяв до введення в дію Закону України "Про фермерське господарство".
Зазначеними законами встановлений особливий порядок створення таких юридичних осіб як фермерське господарство. Згідно з цими законами однією з основних особливостей правового статусу фермерського та селянського (фермерського) господарств є те, що для створення фермерського господарства як юридичної особи громадянин України повинен спочатку отримати у власність або користування земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», а вже потім зареєструвати і вести фермерське господарство.
Водночас, право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, тому, враховуючи, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 22 постанови від 23 червня 2020 року в справі №179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20) зазначила, що передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство (як самостійна юридична особа), а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство (цей висновок не стосується права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення такого господарства; оскільки таке право є успадковуваним, тобто передається у спадщину, то воно залишається у володінні фізичної особи і після створення селянського (фермерського) господарства, про що Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17).
Отже, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
Крім того судом враховано, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 в справі №368/54/17 Велика Палата Верховного Суду ототожнила поняття "право постійного користування земельною ділянкою" і "право довічного успадковуваного володіння".
Велика Палати Верховного Суду в пункті 7.27 постанови від 05.11.2019 в справі №906/392/18 зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.
Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Тому укладення 10.12.2007 між Могилів-Подільською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 договору оренди землі, виконання сторонами зазначеного правочину, свідчить про припинення раніше наданого права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку площею 21,03 га на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, виданої 08.07.1992 на підставі Рішення Ради народних депутатів Могилів-Подільського району Вінницької області Української РСР від 30.05.1992.
Земельні ділянки, що перебувають у володінні, передаються в оренду лише після припинення такого права в порядку, визначеному законом.
Тому використання земельної ділянки на умовах договору оренди розцінюється як добровільна відмова від права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою.
Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг:
- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством;
- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);
- постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати; 
- земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.
Проаналізувавши положення законодавства, суд приходить до висновку, що укладення договору оренди на частину земельної ділянки, яка перебувала у довічному успадковуваному володінні, автоматично означає припинення права володіння, оскільки ці два види речових прав не можуть існувати одночасно щодо однієї ділянки. 
Чинне законодавство не передбачає можливості одночасного існування права володіння та права оренди на одну й ту саму земельну ділянку за однією особою. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав (оренди та права довічного успадковуваного володіння) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Оренда передбачає платність та строковість, що прямо суперечить безстроковості та специфіці податку при постійному користуванні.
Право довічного успадковуваного володіння є формою реалізації права на землю, і якщо особа добровільно переходить на умови оренди, вона тим самим виявляє волю на припинення попереднього титулу.
Даний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.11.2021 у справі №906/620/16, де у п.85 зроблено висновок про те, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.
Так, статтею 141 Земельного кодексу України (передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.
За змістом частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час створення і реєстрації ФГ "Волд") право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.
У пунктах 66-69 постанови від 23.06.2020 в справі №922/989/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначені положення законодавства свідчать, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянського (фермерського) господарства. Адже правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.
Як було зазначено вище, 10.12.2007 між Могилів-Подільською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, за умовами п.1 якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (землі запасу), яка знаходилися на території Серебринецької сільської ради.
Наразі вказані земельні ділянки знаходяться у віданні відповідача.
Таким, чином, після укладення такого договору оренди відбулась трансформація права довічного успадковуваного володіння у право оренди; в результаті якого право, яке існувало на підставі виданого громадянину ОСОБА_1 . Державного акта №10 щодо довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 21,03 га на території Серебринецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, наданого 08.07.1992 на підставі Рішення Ради народних депутатів Могилів-Подільського району Вінницької області Української РСР від 30.05.1992; - припинилось, що виключає підстави визнання такого права за позивачем. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову в позові в повному обсязі.
Згідно із ч. 2-4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.
Окрім того, в судовому засіданні, 09.04.2026, представником позивача було заявлено усне клопотання про розгляд питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу в судовому засіданні після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.
2. Призначити судове засідання для вирішення питання про понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у справі №902/1313/25 на 30 квітня 2026 року на год. хв. у приміщенні Господарського суду Вінницької області (вул.Пирогова, буд.29, м.Вінниця, 21018, 3-й поверх, зала судових засідань №2).
3. Повне рішення надіслати сторонам.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).
Повне рішення складено 30 квітня 2026 р.

Суддя Нешик О.С.  

кількість прим. рішення:
1 - до справи;
2 - Фермерському господарству "Волд" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС;
3, 4 - представнику Фермерського господарства "Волд" адвокату Тиховському М.О. - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );
5, 6 - Вендичанській селищній раді Могилів-Подільського району Вінницької області - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти (radasekretar@ukr.net)