Справа № 991/4179/25
Провадження № 1-кп/991/63/25

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А 

28 травня 2026 року м. Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі головуючого судді ОСОБА_1 , 
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52023000000000303 від 11.07.2023, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Старий Яр Яворівського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України,
ВСТАНОВИВ:
 
У Вищому антикорупційному суді на стадії судового розгляду перебуває зазначене кримінальне провадження. 
Прокурор ОСОБА_3 20.05.2026 подав суду клопотання, у якому просив продовжити на два місяці строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі території України без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з такими особами: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
 
Клопотання обґрунтоване тим, що докази, на які є посилання у клопотанні, дають достатні підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України. До ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді застави та покладено на нього низку обов`язків. Востаннє строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків продовжений ухвалою суду до 31.05.2026. Необхідність продовження строку дії обов`язків прокурор мотивував тим, що встановлені раніше ризики (переховування обвинуваченого від суду; незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого в цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення) не зменшились. У разі зменшення обсягу або не продовження дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, суттєво підвищаться зазначені ризики. 
У клопотанні прокурор навів відомості, які, на його думку, вказують на наявність відповідних ризиків, та зазначив інформацію про обвинуваченого, яка має враховуватись при застосуванні запобіжного заходу, і додав копії документів щодо місця проживання, виїздів за кордон, майнового стану обвинуваченого. 
Позиції сторін у судовому засіданні
 
Прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав і просив задовольнити.
Захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_8 висловили заперечення проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи, що докази прокурора досліджені майже всі, проте вони не підтверджують висунуте їхньому підзахисному обвинувачення, та що ризики фактично відсутні. Зауважили, що обов`язок не спілкуватися з іншим обвинуваченим був звужений судом, але прокурор знову у клопотанні просить продовжити цей обов`язок в первісному обсязі. 
Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, а в разі протилежного рішення - не продовжувати обов`язки, що не дозволяють йому виїжджати за кордон. Вважає, що прокурор подає шаблонне клопотання упродовж двох років, хоча вже триває судовий розгляд, і наведені у клопотанні доводи не підтверджують існування ризиків, на які посилається прокурор.
Мотиви та висновки суду
 
У ч. 1-3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України одним із видів запобіжних заходів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК України).
У зв`язку із застосуванням запобіжного заходу, який не пов`язаний із триманням під вартою, у вигляді застави, слідчий суддя, суд на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України в ухвалі зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором. У частині 7 ст. 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Однак у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд на підставі відомостей, які містяться в наявних матеріалах судового провадження, встановив, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.07.2024 у справі № 991/5766/24 щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 52023000000000303 від 11.07.2023 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 60 000 000 грн, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1-4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України на строк до 08.09.2024. Визначена сума застави була внесена в період 12.07.2024-31.08.2024 частинами: ПСП «Дмитрівка» - 51 700 004 грн, ОСОБА_14 - 6 000 000 грн, ОСОБА_4 - 700 000 грн, ОСОБА_15 - 799 998 грн, ОСОБА_16 - 799 998 грн.
У подальшому строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів (останній раз під час досудового розслідування ухвалою від 16.04.2025 у справі № 991/3329/25) та під час судового провадження останній раз ухвалою суду від 31.03.2026 - на два місяці до 31.05.2026. Обвинуваченому ОСОБА_4 був продовжений строк дії таких обов`язків: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися за межі території України без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з такими особами: ОСОБА_5 - з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Підставами для продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , були: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення; існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення), і що відповідні обов`язки мають запобігати встановленим ризикам. Ухвалою суду від 10.06.2025 задоволено частково клопотання захисника і змінено раніше визначену заставу в сумі 60 млн грн на заставу в розмірі 19 155 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 58 001 340 грн.
У поданому клопотанні прокурор порушує перед судом питання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, на два місяці.
Ураховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.
Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 52023000000000303 від 11.07.2023, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та наявні в судовій справі окремі матеріали досудового розслідування, на які посилається прокурор, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.04.2025 про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що в цьому випадку є достатні підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, відповідає стандарту доказування «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування в кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для вирішення питання щодо продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків. Переконання сторони захисту в тому, що докази прокурора, які майже всі досліджені під час судового розгляду, не підтверджують вчинення ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, наразі не спростовує висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним кримінального правопорушення. З цього приводу суд зауважує, що такий висновок є попереднім і має значення виключно для вирішення питання про продовження обов`язків, покладених на обвинуваченого. Остаточна оцінка доказового значення наданих стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування, як і заперечень, пояснень щодо них сторони захисту буде здійснена за результатами дослідження усіх доказів, на які посилаються та нададуть обидві сторони кримінального провадження.
У клопотанні прокурор послався на те, що встановлені раніше ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, тому є необхідність продовжити строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків, щоб у такий спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час судового провадження.
На переконання суду, прокурор обґрунтував, що продовжують існувати ризики, зазначені у клопотанні.
 
Щодо ризику переховування ОСОБА_4 від суду
 
ОСОБА_4 обвинувачено у вчиненні у співучасті незакінченого тяжкого корупційного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з конфіскацією майна або без такої. Зазначене покарання, у разі визнання обвинуваченого винуватим, повинно бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст. 69, абз. 1 ч. 1 ст. 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання). Такі обставини самі по собі можуть свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. 
У ОСОБА_4 наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дійсний до 11.05.2032, що підтверджується копією особової картки Державної міграційної служби України на його ім`я. У період 2022-2024 роки неодноразово виїздив за межі України (останній раз виїздив 10.06.2024, повернувся 19.06.2024), що підтверджується інформацією про перетин ним державного кордону від 28.06.2024. Як раніше у судовому засіданні повідомила сторона захисту, ОСОБА_4 виїздив за межі України за дозволами для здійснення волонтерської діяльності під час дії у країні режиму воєнного стану. 
Суд враховує відомості про майновий стан ОСОБА_4 за попередні роки: відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, сформованих 18.03.2026, офіційний дохід отримав у 2014-2015 роках, а потім у 4 кварталі 2025 року, січні 2026 року (у 2025, 2026 роках від юридичних осіб отримав всього 1 323 000 грн, а як фізична особа - підприємець задекларував 3 390 000 грн); наявну інформацію щодо офіційного рівня, джерел і систематичності доходів його батьків за попередні 15 років. У 2024 році ОСОБА_4 набув у власність автомобіль, вартістю 4 018 500 грн, регулярно користувався (під час виїзду за межі України) автомобілем, вартістю 4 665 490 грн (зареєстрований за юридичною особою і, зі слів обвинуваченого, орендувався ним на час закордонних поїздок), його мати 08.01.2024 придбала житловий будинок у Києві за договірною ціною 18 997 833 грн (хоча в оголошенні про його продаж вказувалась ціна в понад 7 разів вища). Надані суду відомості щодо періодів і сум офіційних доходів, придбання нерухомого майна і транспортного засобу, користування дороговартісним автомобілем показують, що витрати обвинуваченого і його батьків значно перевищували суми їхніх офіційних, задекларованих доходів. 
ОСОБА_4 розлучений і має малолітнього сина. Нерухоме майно на його ім`я не зареєстроване. З наданих прокурором відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 18.03.2026 вбачається, що у період з кінця 2015 року до жовтня 2025 року відсутні відомості про офіційне місце роботи або навчання ОСОБА_4 , та із жовтня 2025 року він здійснює підприємницьку діяльність. Такі обставини вказують на наявність у нього соціальних зв`язків в Україні, які не виглядають достатньо міцними і стабільними.
Прокурор на підтвердження своєї позиції вчергове надав суду публікації в медіа, де ОСОБА_4 згадується як особа, яка причетна до організації корупційних схем у митних органах, проте зміст цих публікацій суд не враховує при прийнятті рішення, оскільки вони є лише суб`єктивними оціночними судженнями їхніх авторів (за відсутності відповідних кримінальних проваджень щодо повідомлених обставин та притягнення згаданих у них осіб до кримінальної відповідальності). 
У своїй сукупності наведені відомості є достатніми для висновку, що ОСОБА_4 має реальну можливість і достатні фінансові ресурси, які дозволяють йому вчинити дії з метою переховування від суду як на території України, так і за її межами. 
Щодо ризику незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого в цьому ж кримінальному провадженні
 
Такий ризик існує з огляду на те, що свідками у кримінальному провадженні, згідно із реєстром матеріалів досудового розслідування та змістом обвинувального акта, є, у тому числі, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а другим обвинуваченим - ОСОБА_5 . На думку прокурора, з боку обвинуваченого ОСОБА_4 можливий незаконний вплив на цих осіб, що зашкодить судовому розгляду. 
У тексті обвинувального акта і наявних матеріалах досудового розслідування, на які посилається прокурор, є відомості, що ОСОБА_4 має давні партнерські відносини із ОСОБА_5 . Згідно з обвинуваченням, ОСОБА_12 є одним з кількох осіб, яких ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визначили як бажаного ними кандидата на призначення ОСОБА_11 на посаду керівника регіональної митниці; ОСОБА_13 мав безпосередньо спілкуватись зі ОСОБА_11 і висловити пропозицію від ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про надання йому неправомірної вигоди. За таких умов обвинувачений ОСОБА_4 може бути заінтересований у тому, щоб вказані особи як свідки не надали в суді показання, які би підтверджували висунуте йому обвинувачення. 
Дотепер на стадії судового розгляду досліджуються докази сторони обвинувачення, суд поки не допитав осіб, яких прокурор вважає свідками обвинувачення, у зв`язку з чим продовжує існувати вірогідність позапроцесуального впливу на цих осіб зі сторони обвинуваченого для забезпечення надання ними певних показань або утримання від давання показань у суді. 
Суд зважає на визначену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 352 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких умов ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні залишається на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань відповідних осіб як свідків та їх дослідження з участю прокурора і сторони захисту.
Обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 під час спілкування між собою можуть узгоджувати свої показання щодо обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого їх обвинувачують, та дії під часу судового провадження, які могли би перешкоджати його здійсненню.
Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення
 
У тексті висунутого обвинувачення і зафіксованих у протоколах аудіоконтролю щодо ОСОБА_5 відомостях про розмови (за твердженням сторони обвинувачення) із ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , зазначено, що останній повідомляв про свій попередній досвід одержання неправомірної вигоди і організацію з порушенням визначеного законом порядку переміщення товарів через державний кордон із залученням інших осіб, працівників митниці. Та обставина, що ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення за майже два роки з часу повідомлення про підозру в цьому кримінальному провадженні, не спростовує зазначеного висновку суду про існування ймовірності вчинення іншого кримінально протиправного діяння. Для встановлення такого ризику не є обов`язковим фактичне вчинення особою іншого кримінального правопорушення та/або реєстрація іншого кримінального провадження щодо дій обвинуваченого. У цьому випадку має значення вірогідність таких дій у майбутньому з огляду на зафіксовані попередні висловлювання, які відповідно до протоколів НСРД належать обвинуваченому.
У кримінальному провадженні під ризиком розуміють певну ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає подання суду доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Застосування до ОСОБА_4 застави під час досудового розслідування та судового провадження у великому розмірі в поєднанні із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є одним із суттєвих чинників, який забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. 
Тривалість виконання обвинуваченим ОСОБА_4 упродовж досудового розслідування, а також під час судового провадження (з травня 2025 року) усіх покладених на нього законом та ухвалами слідчого судді та суду процесуальних обов`язків сама по собі не свідчить про зменшення або відсутність заявлених прокурором ризиків. Обставини, з наявністю яких пов`язані ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого, вчинення іншого кримінального правопорушення, після надходження обвинувального акта до суду не зазнали істотних змін у бік їх зменшення чи зникнення, у зв`язку з чим відповідні ризики зберігають свою актуальність.
Твердження сторони захисту про зменшення ризиків з плином часу та відсутністю з боку прокурора будь-яких нових доказів з посиланням на практику ЄСПЛ, на переконання суду, не відповідають обставинам даного кримінального провадження, позаяк наведена адвокатами практика ЄСПЛ вироблена у контексті найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Саме стосовно цього виду запобіжного заходу ЄСПЛ вказав на необхідність додаткового обгрунтування тривалого позбавлення волі. Натомість адвокати не навели релевантної практики ЄСПЛ, яка б могла бути застосованою до висновку захисту про автоматичне зменшення з перебігом часу ризиків, що враховуються при обранні/зміні запобіжного заходу, або внаслідок сумлінної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають суду достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики переховування ОСОБА_4 від суду, незаконного впливу на свідків, іншого обвинуваченого в цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, які виправдовують подальше покладення на особу обов`язків, що пов`язані із їхнім існуванням.
Оцінюючи необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків у сукупності та взаємозв`язку зі встановленими ризиками, суд переконаний, що такі обов`язки як: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатись за межі території України без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, - сприятимуть мінімізації ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Обов`язок утримуватись від спілкування з другим обвинуваченим та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 має попереджати реалізацію ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. 
Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 03.02.2026, 31.03.2026 щодо обвинуваченого обов`язок утримуватися від спілкування з іншим обвинуваченим ОСОБА_5 був продовжений лише в частині заборони спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . У поданому клопотанні прокурора відсутнє обґрунтування необхідності посилити вказаний обов`язок шляхом заборони спілкування обвинувачених на будь-які теми. У зв`язку з цим обов`язок утримуватися від спілкування з іншим обвинуваченим ОСОБА_5 слід залишити в раніше визначеному обсязі.
У судовому засіданні ОСОБА_4 просив, у разі задоволення клопотання прокурора, не продовжувати обов`язки, які перешкоджають його виїзду закордон. Суд, як вказано вище, дійшов висновку, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого обов`язки не відлучатися за межі території України без дозволу суду та здати до відповідного державного органу паспорт для виїзду за кордон. 
У зв`язку з цим суд зауважує, що виїзд обвинуваченого за межі України під час дії таких обов`язків не виключений повністю та можливий з дозволу суду за відповідним клопотанням, за наявності для того поважних причин. 
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що наявні підстави для продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, з урахуванням стадії судового розгляду. Такі обов`язки на цей час є необхідними та достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у кримінальному провадженні та запобіганню існуючим ризикам. 
Судовий розгляд кримінального провадження триває і досліджено не всі докази сторони обвинувачення (не допитані свідки обвинувачення), тому суд вважає, що є підстави продовжити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , на два місяці, про які просив прокурор у клопотанні.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 182, 194, 199, 331, 372, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити на два місяці строк дії покладених на  ОСОБА_4  обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду за першим викликом;
- не відлучатися за межі території України без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утримуватись від спілкування з такими особами: ОСОБА_5 - з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та зі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , визначити до 28.07.2026.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, які входять до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя            ОСОБА_1