П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/9080/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
22 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА УХВАЛИ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Одночасно з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.
Позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо його направлення на проходження ВЛК та подальшого проходження служби у Збройних Силах України. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року у справі № 560/9080/26 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що направлення особи на ВЛК є лише процедурним етапом визначення придатності до служби, який не є тотожним рішенню про призов. 
Суд дійшов висновку, що заходи забезпечення не повинні підміняти собою рішення по суті спору, а позивачем не доведено, що невжиття таких заходів зробить неможливим виконання майбутнього судового рішення.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Апелянт наголошує на тому, що без вжиття заходів забезпечення він може бути мобілізований у будь-який момент, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Також скаржник зазначає, що виклик на ВЛК є безпідставним, оскільки він вже проходив медичний огляд 28.05.2025 року, строк дії якого, на його думку, становить один рік і не закінчився на момент виклику. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін, вказуючи на те, що зупинення мобілізаційних процесів суперечить публічному інтересу держави. ТЦК наголошує, що строк дії попереднього висновку ВЛК становить один рік згідно з Порядком № 560 і на червень 2026 року він вичерпаний, що робить направлення на повторний огляд обов`язковим.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач перебуває на військовому обліку та 12.05.2026 року звернувся до ТЦК із заявою про надання відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII у зв`язку із здійсненням постійного догляду за хворим батьком. Рішенням комісії (протокол № 18 від 14.05.2026) у наданні відстрочки було відмовлено через встановлення факту офіційного працевлаштування позивача охоронцем, що, на думку відповідача, виключає можливість здійснення постійного безперервного догляду. 
14.05.2024 року позивач отримав повістку про необхідність з`явитися 17.05.2026 року для проходження військово-лікарської комісії. 
Не погодившись з такими діями звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За змістом частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного України (в редакції на час вирішення судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову), позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, за положенням КАС України, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Як вже було зазначено, в обґрунтування для вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на можливий призов його за мобілізацією, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.
Колегія суддів зазначає, що вказані доводи є лише припущеннями та не підтверджуються жодними доказами.
З цього приводу слід зазначити, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
В заяві про забезпечення позову позивач посилається на отримання повідомлення від роботодавця про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження ВЛК .
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що направлення на військово-лікарську комісію (ВЛК) є процедурним етапом виконання військового обов`язку та саме по собі не є рішенням про призов на військову службу.
У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Обов`язок проходити медичний огляд передбачений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» і саме по собі проходження ВЛК не означає автоматичного призову на військову службу, як і не звужує прав особи на отримання відстрочки, якщо вона має на неї законні підстави.
Крім того, вимога про заборону направлення на ВЛК фактично спрямована на зупинення мобілізаційних процедур, що зачіпає питання оборонної здатності держави, а видача повістки та направлення на медичний огляд є лише підготовчими діями, які не зумовлюють незворотного порушення прав особи до моменту прийняття остаточного рішення про призов. Обґрунтування апелянта щодо автоматичної незаконності відмови у відстрочці є предметом розгляду по суті і не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення на даній стадії.
Підсумовуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку позивачем не доведено існування реальної можливості завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав/інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції. Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих обставин справи та ухваленою з додержанням норм процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.