ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

18 червня 2026 року	Справа №160/9087/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 10.04.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №047150035086 від 26.03.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 18.03.2026 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності та заробітну плату: з 01.04.1983 року по 25.03.1984 року; 24.09.1984 року по 10.06.1985 року, з 01.07.1985 року по 09.02.1987 року, з 23.02.1987 року по 24.10.1988 року, з 25.08.1988 року по 13.02.1995 року (згідно записів №№ 1 – 10 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року); з 03.05.1996 року по 17.04.1997 року (записи №№ 13 – 14 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року), врахувавши при призначенні пенсії архівні довідки №3/03-14, №2/03-14, №1/03-14 від 10.03.2025 року, виданих виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради, а також довідки №8, №9, №10, №11 від 29.01.2026 року, виданих Апостолівською районною спілкою споживчих товариств.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач 18.03.2026 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду поданих документів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №047150035086 від 26.03.2026 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу. Відповідачем не зараховано до страхового стажу окремі періоди трудової діяльності позивача, підтверджені архівними довідками №1/03-14, №2/03-14, №3/03-14 від 10.03.2025 року та довідками №8, №9, №10, №11 від 29.01.2026 року, посилаючись на наявність скорочень та ініціалів у довідках, відсутність посилань на накази про прийняття та звільнення, а також необхідність проведення зустрічної перевірки. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки трудова книжка, трудова книжка колгоспника, архівні довідки та інші подані документи у сукупності підтверджують факт її роботи у спірні періоди та наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. На думку позивача, формальні недоліки в оформленні документів не можуть бути підставою для неврахування фактично відпрацьованих періодів, оскільки обов`язок щодо належного оформлення трудових документів покладається на роботодавця, а не на працівника. Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не зараховано періоди роботи з 01.04.1983 по 25.03.1984, з 24.09.1984 по 10.06.1985, з 01.07.1985 по 09.02.1987, з 23.02.1987 по 24.10.1988, з 25.08.1988 по 13.02.1995, а також з 03.05.1996 по 17.04.1997, які підтверджуються записами трудової книжки та архівними документами. Крім того, позивач вказує, що відповідачем неправомірно підмінено окремі періоди трудової діяльності періодами перебування у відпустці по догляду за дитиною, що призвело до неправильного обчислення страхового стажу. Посилаючись на положення статті 46 Конституції України, статей 24, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, позивач вважає, що має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком, а відмова відповідача є необґрунтованою, формальною та такою, що порушує її конституційне право на соціальний захист. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №047150035086 від 26.03.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу спірні періоди трудової діяльності, врахувати подані архівні довідки та довідки про заробітну плату, а також призначити, нарахувати та виплачувати їй пенсію за віком з 18.03.2026 року.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 13.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
15.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
21.04.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 18.03.2026 року страховий стаж позивача становить 29 років 1 місяць 15 днів, що є недостатнім для набуття права на пенсію за віком після досягнення 60-річного віку відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказав, що до страхового стажу позивача не були зараховані окремі періоди трудової діяльності, підтверджені архівними довідками №1/03-14, №2/03-14, №3/03-14 від 10.03.2025 року, оскільки зазначені документи містять скорочення та ініціали заявника, що, на думку органу Пенсійного фонду, потребує проведення додаткової перевірки. Також не були зараховані періоди роботи за довідкою №11 від 29.01.2026 року у зв`язку з відсутністю в ній посилань на накази про прийняття на роботу та звільнення. Крім того, відповідач зазначив, що відомості, наведені у довідках про заробітну плату №9 та №10 від 29.01.2026 року, можуть бути враховані лише після надходження акту зустрічної перевірки, а тому на момент прийняття спірного рішення підстав для зарахування відповідних періодів до страхового стажу не було. Відповідач послався на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 та Порядку подання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій №22-1, зазначивши, що орган Пенсійного фонду наділений повноваженнями перевіряти обґрунтованість виданих документів та вимагати додаткові документи або проведення відповідних перевірок. Також відповідач наголосив, що рішення за заявою позивача приймалося за принципом екстериторіальності, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважене виключно на розгляд заяви та прийняття рішення за її результатами. Водночас функції щодо призначення та виплати пенсії за місцем проживання позивача належать Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. З огляду на викладене відповідач-2 вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.03.2026 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з досягненням пенсійного віку.
Заява за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.1 та п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Згідно принципу екстериторіальності заяву та документи позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення №047150035086 від 26.03.2026 року про відмову у призначені пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.
Підставою для відмови у зарахуванні окремих періодів до страхового стажу зазначено наступне. Згідно з наданими документами страховий стаж становить 29 років 01 місяць 15 днів. Разом з тим, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, органом Пенсійного фонду України не зараховано до страхового стажу окремі періоди роботи, а саме: період роботи за довідками №2/03-14 від 10.03.2025, №1/03-14 від 10.03.2025, №3/03-14 від 10.03.2025 (частково враховано лише період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), з підстав того, що зазначені довідки містять скорочення та ініціали заявника, у зв`язку з чим, на думку відповідача, вони потребують додаткової перевірки; періоди роботи за довідкою № 11 від 29.01.2026 року, оскільки в ній відсутні посилання на накази про прийняття на роботу та звільнення; також зазначено, що періоди роботи згідно довідок про заробітну плату №9 та №10 від 29.01.2026 можуть бути зараховані до страхового стажу лише після надходження акту зустрічної перевірки. 
Не погоджуючись з прийняттям відповідачем-2 спірного рішення позивач, з метою захисту своїх порушених прав, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, пов`язані з призначенням та перерахунком пенсій, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII. 
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Згідно зі статтею 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-ІV мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; 
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; 
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; 
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; 
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; 
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; 
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; 
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; 
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; 
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 60 років.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Судом встановлено, що на підтвердження спірних періодів роботи позивачем подано трудову книжку, архівні довідки №1/03-14, №2/03-14 та №3/03-14 від 10.03.2025, видані Виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради, а також довідки №8, №9, №10 та №11 від 29.01.2026, видані Апостолівською районною спілкою споживчих товариств.
Зазначеними документами підтверджуються періоди роботи позивача з 01.04.1983 по 25.03.1984, з 24.09.1984 по 10.06.1985, з 01.07.1985 по 09.02.1987, з 23.02.1987 по 24.10.1988, з 25.08.1988 по 13.02.1995, а також з 03.05.1996 по 17.04.1997 та відомості про заробітну плату за відповідні періоди.
Разом із тим відповідачем зазначені періоди роботи та відомості про заробітну плату при визначенні права позивача на пенсійне забезпечення не враховано.
Суд зазначає, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи. При цьому обов`язок щодо правильності її оформлення та внесення відповідних записів покладається на роботодавця, а не на працівника.
Верховний Суд у своїх численних рішеннях, зокрема у постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, дійшов висновку, що формальні недоліки у веденні трудової книжки або інших документів про трудову діяльність не можуть бути підставою для обмеження права особи на соціальний захист та пенсійне забезпечення.
Суд погоджується з наведеною правовою позицією та вважає, що можливі недоліки оформлення документів не можуть бути поставлені у провину позивачу та не можуть позбавляти його права на зарахування фактично відпрацьованих періодів до страхового стажу.
Крім того, пунктом 3 Порядку №637 передбачено можливість підтвердження стажу роботи архівними довідками, виписками з наказів, особовими рахунками та іншими документами, які містять відомості про періоди роботи. Подані позивачем архівні довідки відповідають вимогам законодавства та містять необхідні відомості щодо трудової діяльності позивача.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недостовірність поданих позивачем документів або спростовували відомості, що в них містяться.
Також суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, відповідно до якого у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи органи державної влади повинні застосовувати підхід, найбільш сприятливий для особи.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Проте відповідачем не доведено правомірності неврахування спірних періодів роботи та заробітної плати позивача.
За таких обставин суд доходить висновку, що рішення органу Пенсійного фонду про відмову у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу та врахуванні заробітної плати при обчисленні пенсії прийнято без належного дослідження поданих документів, не відповідає вимогам законодавства та порушує право позивача на соціальний захист.
Відтак, рішення №047150035086 від 26.03.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Та як наслідок слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності та заробітну плату: з 01.04.1983 року по 25.03.1984 року; 24.09.1984 року по 10.06.1985 року, з 01.07.1985 року по 09.02.1987 року, з 23.02.1987 року по 24.10.1988 року, з 25.08.1988 року по 13.02.1995 року (згідно записів №№ 1 – 10 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року); з 03.05.1996 року по 17.04.1997 року (записи №№ 13 – 14 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року), врахувавши при призначенні пенсії архівні довідки №3/03-14, №2/03-14, №1/03-14 від 10.03.2025 року, виданих виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради, а також довідки №8, №9, №10, №11 від 29.01.2026 року, виданих Апостолівською районною спілкою споживчих товариств.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 18.03.2026 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Суд не може підміняти своїм рішенням компетенцію уповноваженого органу державної влади, через що вимоги про зобов`язання призначити пенсію також задоволенню не підлягають.
З урахуванням зазначеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 18.03.2026 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. 
При цьому, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не підлягають до задоволення, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії цим органом не приймалось.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення №047150035086 від 26.03.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності та заробітну плату: з 01.04.1983 року по 25.03.1984 року; 24.09.1984 року по 10.06.1985 року, з 01.07.1985 року по 09.02.1987 року, з 23.02.1987 року по 24.10.1988 року, з 25.08.1988 року по 13.02.1995 року (згідно записів №№ 1 – 10 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року); з 03.05.1996 року по 17.04.1997 року (записи №№ 13 – 14 трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 13.06.1985 року), врахувавши при призначенні пенсії архівні довідки №3/03-14, №2/03-14, №1/03-14 від 10.03.2025 року, виданих виконавчим комітетом Нивотрудівської сільської ради, а також довідки №8, №9, №10, №11 від 29.01.2026 року, виданих Апостолівською районною спілкою споживчих товариств та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 11.03.2026 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник