ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/17748/24 пров. № А/857/37818/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкор» до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 

суддя у І інстанції Андрусів У.Б., 
час ухвалення судового рішення не зазначено,
місце ухвалення судового рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 20 серпня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Балкор» (далі – ТОВ «Балкор») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відділ) № ПШ 056608 від 31.07.2024 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 у справі №380/17748/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у ході розгляду справи було встановлено, що оспорювана постанова Відділу № ПШ 056608 від 31.07.2024 була винесена всупереч вимогам Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344-III) та Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі – Порядок №1567), а отже є протиправною та підлягає скасуванню.
У апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті (далі – Укртрансбезпека) просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ «Балкор» відмовити. 
Свої вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що під час проведення рейдової перевірки у м. Львів на вул. Зелена було перевірено транспортний засіб марки EOS, номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання нерегулярних перевезень пасажирів та встановлено, що автомобільний перевізник ТОВ «Балкор» не забезпечив водія ОСОБА_1 документами, передбаченими статтею 39 Закону №2344-III, а саме тахокартами за попередні 23 дні, бланками підтвердження діяльності водія, договором із замовником послуг, квитанціями про оплату послуг, чим порушено вимоги Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі – Положення № 340) та статті 39 Закону №2344-III. 
Відсутність вказаних документів на момент проведення рейдової перевірки зафіксовано у акті від 28.06.2024 №АР015408, у якому вказано встановлення при нерегулярних перевезеннях пасажирів відсутність договору із замовником послуг, квитанції про оплату послуг у водія ОСОБА_1 , інформації режиму праці та відпочинку водія, тахокарт за попередні 23 днів та бланку підтвердження діяльності водія за вказаний період. 
Термін дії наданого під час проведення рейдової перевірки договору із замовником послуг закінчився 31.12.2022, тобто на момент проведення рейдової перевірки вказаний договір не був чинним і посадовим особам Укртрансбезпеки не було надано жодних відомостей чи документів, які б свідчили про його пролонгацію. 
Поданий позивачем до суду бланк підтвердження діяльності водія, а також договір №11 від 26.06.2024 року взагалі були відсутній на місці події тобто під час проведення рейдової перевірки, що підтверджується матеріалами відео-фіксації рейдової перевірки. 
З урахуванням наведеного вважає, що оспорювана постанова прийнята з дотриманням вимог закону і безпідставно скасована судом першої інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 28.06.2024 посадовою особою Відділу було проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) у м. Львові на вул. Зеленій, під час проведення якої було перевірено транспортний засіб марки EOS, номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання нерегулярних перевезень пасажирів.
У ході перевірки посадовою особою Відділу було зроблено висновок про те, що автомобільний перевізник ТОВ “Балкор” не забезпечив водія вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 передбаченими статтею 39 Закону №2344-III документами, а саме тахокартами за попередні 23 днів, бланками підтвердження діяльності водія, договору із замовником послуг, квитанціями про оплату послуг, чим було порушено вимоги Положення №340. Ці висновки відображені у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28.06.2024 №015408, у якому констатовано відсутність на час проведення перевірки договору із замовником послуг, квитанції про оплату послуг у водія ОСОБА_1 , інформації режиму праці та відпочинку водія, тахокарти за попередні 23 днів та бланку підтвердження діяльності водія за вказаний період.
Вказаний акт перевірки був підписаний водієм ОСОБА_1 без зауважень та без надання пояснень з приводу зафіксованих порушень. 
На підставі висновків акту перевірки № 015408 від 28.06.2024 в.о. начальника Відділу прийняв постанову від 31.07.2024 № ПШ056608, якою до ТОВ “Балкор” за допущення перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону №2344-III, на підставі абзацу третього частини 1 статті 60 Закону №2344-III застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.
ТОВ “Балкор” не погодилося із правомірністю вказаної постанови про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу та звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається..
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про помилковість висновків відповідача щодо відсутності у водія позивача на час проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону №2344-III.
Водночас право відповідача на проведення перевірки та накладення на ТОВ “Балкор” адміністративно-господарського штрафу, а також дотримання процедури проведення перевірки та винесення оспорюваної постанови позивачем не заперечуються.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано приписами Закону № 2344-III.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2 Порядку №1567).
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку № 1567).
Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис. 
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Згідно із пунктом 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Пунктом 27 Порядку №1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Відповідно до матеріалів справи підставою для прийняття оспорюваної постанови був висновок відповідача щодо відсутності у водія позивача документів, передбачених статтею 39 Закону №2344-III. 
За приписами частини 1 статті 1 Закону №2344-III у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні:
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
Відповідно до вимог частини 1 статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Згідно із абзацом третім частини 1 статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За вимогами частини 1 статті 39 Закону №2344-ІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
У відповідності приписів абзацу третього частини 4 статті 39 Закону №2344-II документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:
для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Таким чином, перелік необхідних документів для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень не є вичерпним, оскільки статтею 39 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Як уже зазначалося вище, наказом Міністерства України транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 було затверджено Положення №340.
У відповідності до пункту 1.3 Положення №340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Пунктом 6.1 Положення №340 передбачено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. 
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 за №946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі – Інструкція №385). 
За приписами пункту 4 розділу І Інструкції №385 використані у ній терміни вживаються у такому значенні:
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта — бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;
адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування";
У відповідності до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №385 водій транспортного засобу обладнаного тахографом:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
За приписами пункту 7 розділу ІІІ Інструкції № 385 автомобільні перевізники:
забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа;
зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку — протягом одного року з дати закінчення строку їх дії;
аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 385 передбачено, що автомобільні перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів та здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу — аналоговий або цифровий (у тому числі смарт-тахограф));
наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;
дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа (у тому числі смарт-тахографа);
строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970, у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. 
Апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що автобуси, які використовуються суб`єктами господарювання для нерегулярних пасажирських перевезень, в обов`язковому порядку мають бути обладнані діючим та повіреним тахографом, а для водія такого транспортного засобу обов`язковими є наявність заповнених тахокарт в кількості, що передбачена ЄУТР, тобто 28+1, а в разі відсутності тахокарт – бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.05.2019 у справі № 816/124/17, від 17.07.2019 у справі № 816/179/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Водночас слід погодитися із доводами відповідача про те, що формування та збір документів для перевезення пасажирів має завершуватися перед початком руху і всі передбачені законодавством документи щодо такого перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки та на місці зупинки надані уповноваженим особам Укртрансбезпеки.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне урахувати висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 14.11.2024 у справі №420/24932/23, відповідно до яких подання до суду документів, які не було пред`явлено під час перевірки, не спростовують факт відсутності встановленого порушення, оскільки обов`язок пред`являти такі документи чітко встановлений Законом № 2344-III. Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, водій ОСОБА_1 підписав акт перевірки № 015408 від 28.06.2024 без зауважень, пояснень з приводу відсутності у нього вказаних у акті документів не надав. 
З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов переконання про правомірність оспорюваної постанови відповідача № ПШ 056608 від 31.07.2024, а отже помилковість задоволення судом першої інстанції позову ТОВ «Балкор». 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ТОВ «Балкор» відмовити. 
Оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення на його користь понесених судових витрат.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року у справі №380/17748/24 та у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Балкор» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар