ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року  Справа № 906/807/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Саврій В.А. 

секретар судового засідання Політуча В.В. 
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - Костюкович В.М., адвокат; Кучерук М.Г., адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" на рішення Господарського суду Житомирської області від 03 березня 2026 року (повний текст складено 09.03.2026) у справі № 906/807/25 (суддя Давидюк В.К.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"
про визнання протиправним та скасування рішення комісії від 27.02.2025

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03 березня 2026 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про визнання протиправним та скасування рішення комісії від 27 лютого 2025 року, відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бофіка" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Житомирської області норм матеріального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" на рішення Господарського суду Житомирської області від 03 березня 2026 року у справі № 906/807/25. Призначено справу № 906/807/25 до розгляду на 18 травня 2026 року об 11:00 год.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судове засідання представник позивача не з`явився. При цьому, від останнього на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивоване перебуванням представника у відпустці у період з 14 травня 2026 року по 01 червня 2026 року включно та неможливістю направити іншого повноважного представника для участі у судовому засіданні.
Присутні в судовому засіданні представники відповідача проти відкладення розгляду справи заперечили.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування у відпустці протягом вказаного у клопотанні періоду, а також не наведено належного обґрунтування неможливості направлення іншого представника для участі у судовому засіданні.
Крім того, колегією суддів враховано наявність у матеріалах справи ордеру серії АМ №1121005 від 18 березня 2025 року на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" адвокатом Батурським Д.О. у Житомирській філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" та Господарському суді Житомирської області, тоді як доказів на підтвердження представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" у Північно-західному апеляційному господарському суді матеріали справи не містять.
Більше того, при розгляді клопотання судом взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 липня 2020 року у справі №924/369/19 та від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18, відповідно до яких, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може вирішити спір по суті без відкладення розгляду справи. При цьому, основною умовою для відкладення розгляду справи є не сама лише відсутність представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відтак, оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини та є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів, враховуючи заперечення присутніх у судовому засіданні представників відповідача щодо відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання та, відповідно, для відкладення розгляду справи.
Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 вересня 2023 року між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (оператор ГРМ, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бофіка" (споживач, позивач) на підставі заяви-приєднання укладено Типовий договір розподілу природного газу (далі - типовий договір).
У той же день сторонами підписано акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.
09 грудня 2024 року працівниками Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" проведено обстеження об`єкта позивача за адресою: м. Житомир, вул. Мостова, 14, за результатами якого складено акт контрольного огляду № 204090 та акт про порушення № ZT 002835 від 09 грудня 2024 року.
Зазначеними актами зафіксовано порушення вимог п.п.1 п.3 гл.2 розд.ХІ Кодексу газорозподільних систем, а саме роботу комерційного вузла обліку газу в позаштатному режимі, внаслідок чого облік природного газу здійснювався некоректно.
Зокрема, встановлено розбіжність між показниками лічильника газу "КУРС-01-С40А1" №13264 та коректора об`єму газу "ВЕГА-1.01NM" №20671 у розмірі 9101,3 куб. м (за робочих умов), а також наявність аварійної ситуації у звіті коректора (Q>Qmax), що свідчить про позаштатний режим роботи вузла обліку.
Акт контрольного огляду №204090 від 09 грудня 2024 року підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" Тимошенко Л.У. без зауважень.
В акті про порушення директор позивача зазначила, що з початку опалювального періоду в експлуатації перебували два котли, тоді як інші котли не використовувались у зв`язку з несправністю мережевих насосів.
У зв`язку з виявленими порушеннями відповідач ініціював проведення позачергової повірки засобів вимірювальної техніки та повідомив позивача про необхідність здійснення відповідних заходів у десятиденний строк, що відображено в акті контрольного огляду №204090 від 09 грудня 2024 року.
В подальшому матеріалами справи встановлено, що 09 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявами вих. № 120 та № 121, в яких, зокрема, просив здійснити опломбування трьох газових котлів (Колві Термона 50Т - 1 од., Колві Термона 100Т - 2 од.), а також зняти пломби з метою проведення повірки засобів вимірювальної техніки.
Крім того, 11 грудня 2024 року за ініціативою споживача було складено акт припинення (обмеження) газопостачання № 238, відповідно до якого, зазначені газові котли були опломбовані у закритому положенні.
Надалі, 17 грудня 2024 року, працівниками відповідача складено акт контрольного огляду стану вузла обліку газу №204102, а також протокол №204102П щодо направлення засобів вимірювальної техніки на позачергову повірку. Зазначеними документами зафіксовано демонтаж лічильника газу "КУРС-01-С40А1№13264" та коректора об`єму газу "ВЕГА-1.01NM" №20671 для проведення позачергової повірки.
Як вбачається з наданих доказів, за результатами проведення позачергової повірки спеціалізованою організацією - Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ" 23 грудня 2024 року видано довідки №П/07/1582/24 та №П/07/1583/24, відповідно до яких, лічильник газу та коректор об`єму газу визнано непридатними до застосування.
При цьому, підставою для визнання лічильника непридатним стало перевищення допустимих значень похибок, тоді як щодо коректора встановлено факт вимірювання об`єму газу за відсутності вхідних імпульсів, що свідчить про його некоректну роботу.
З огляду на викладене, 23 грудня 2024 року відповідачем складено акт про порушення №МД-2, яким, зокрема, зафіксовано порушення, передбачене п.п.1 п.3 гл.2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, а саме - роботу комерційного вузла обліку газу в позаштатному режимі та/або пошкодження засобів вимірювальної техніки.
В подальшому, рішенням комісії з розгляду актів про порушення від 27 лютого 2025 року було задоволено акт про порушення №ZT002835 від 09 грудня 2024 року та акт №МД-2 від 23 грудня 2024 року, у зв`язку з чим здійснено донарахування об`єму природного газу відповідно до вимог п.4 гл.4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем.
Того ж дня, 27 лютого 2025 року Акціонерним товариством "Житомиргаз" складено акт-розрахунок, згідно з яким вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, з урахуванням податку на додану вартість, становить 206 355,35 грн, який було вручено представнику позивача під підпис.
12 травня 2025 року відповідачем направлено позивачу письмову вимогу про сплату вказаної суми разом із відповідними актами та рахунком.
Разом з тим, не погоджуючись із прийнятим рішенням комісії, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про визнання його протиправним та скасування, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема, тим, що позачергова повірка засобів вимірювальної техніки була проведена неналежним суб`єктом господарювання - Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ".
Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В силу ст.20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Предметом розгляду цього спору є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення, оформленого рішенням від 27 лютого 2025 року, яким задоволено акт про порушення №ZT002835 від 09 грудня 2024 року та акт про порушення №МД-2 від 23 грудня 2024 року і здійснено донарахування об`єму природного газу відповідно до вимог гл.4 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, складених за результатами перевірки об`єкта позивача за адресою: м. Житомир, вул. Мостова, 14.
Правовідносини сторін у даній справі виникли з договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) та підлягають правовому регулюванню, зокрема, положеннями Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, які в сукупності визначають правові засади здійснення діяльності на ринку природного газу та встановлюють обов`язки його учасників.
Відповідно до п.2 гл.1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, зазначений Кодекс визначає правові засади функціонування газорозподільних систем та врегульовує взаємовідносини оператора газорозподільної системи із суб`єктами ринку природного газу, встановлюючи, зокрема, правові, технічні, організаційні та економічні основи діяльності у сфері розподілу природного газу, включаючи умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу та порядок визначення його обсягів і об`ємів передачі до та з газорозподільної системи.
З огляду на наведене, саме положення вказаних нормативно-правових актів підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, зокрема, в частині встановлення порядку обліку природного газу, визначення обсягів його споживання та правомірності дій оператора газорозподільної системи щодо фіксації порушень і здійснення відповідних нарахувань.
Беручи до уваги характер спірних правовідносин, суд зазначає, що відповідно до ст.40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється виключно на підставі та на умовах договору розподілу природного газу в порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами, при цьому, за таким договором оператор газорозподільної системи зобов`язаний забезпечити замовнику надання відповідних послуг, тоді як замовник, у свою чергу, зобов`язаний оплатити їх вартість, а відтак сторони перебувають у чітко врегульованих договірних правовідносинах.
Водночас, законодавець прямо визначає, що типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором, має публічний характер та укладається із дотриманням принципу недискримінації, що виключає довільність у визначенні умов такого договору та покладає на його сторони обов`язок неухильного дотримання встановленого правового режиму у сфері розподілу природного газу.
Відповідно до п.1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, зазначений договір є договором приєднання, що укладається на невизначений строк з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України, а відтак його умови є однаковими для всіх споживачів та не підлягають індивідуальному погодженню.
При цьому, фактом приєднання споживача до умов такого договору (його акцептування) є вчинення будь-яких дій, які свідчать про намір укласти договір, зокрема, подання підписаної заяви-приєднання за встановленою формою, що направляється оператором газорозподільної системи разом з інформаційним листом, та/або сплата рахунків оператора, та/або документально підтверджене споживання природного газу, що у своїй сукупності свідчить про виникнення між сторонами договірних правовідносин незалежно від факту підписання окремого письмового примірника договору.
Крім того, відповідно до п.1.1 розділу І типового договору, зазначений договір визначає порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, а також регламентує розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача, що, у свою чергу, передбачає обов`язок оператора газорозподільної системи забезпечити фактичне транспортування відповідних обсягів природного газу до об`єкта споживача, водночас, зазначений договір встановлює правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи, що свідчить про комплексний характер регулювання відповідних правовідносин та визначає взаємні права й обов`язки сторін у процесі розподілу та споживання природного газу.
Договором розподілу природного газу, до якого приєднався позивач передбачено, що оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити надання споживачу послуг з розподілу природного газу на умовах, визначених договором, тоді як споживач зобов`язаний прийняти такі послуги та оплатити їх вартість у встановленому порядку, розмірах та строках (п. 2.1 типового договору).
Таким чином, як вбачається зі змісту вказаних положень, між сторонами виникають взаємні зобов`язання, які мають оплатний та обов`язковий характер, що виключає можливість довільного невиконання чи ігнорування умов договору будь-якою зі сторін.
Крім того, відповідно до п.5.1 типового договору, облік природного газу, у тому числі приладовий, що передається оператором ГРМ та споживається на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється виключно відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Отже, з урахуванням наведеного, саме вимоги Кодексу газорозподільних систем є обов`язковими для сторін при визначенні обсягів спожитого природного газу, а відтак їх недотримання або порушення встановленого порядку обліку має правові наслідки, передбачені відповідним нормативним регулюванням.
Відповідно до п.п.1 п.3 гл.2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, до порушень, що підлягають фіксації та мають наслідком здійснення перерахунку обсягів розподіленого (спожитого) природного газу, віднесено, зокрема, пошкодження засобів вимірювальної техніки (лічильника газу) або роботу комерційного вузла обліку газу (ВОГ) чи його складових у позаштатному режимі, внаслідок чого витрата природного газу не обліковується або обліковується некоректно, при цьому, такі порушення можуть мати місце і за відсутності несанкціонованого втручання з боку споживача, тобто кваліфікуються як такі, що виникли не з його вини.
Разом з тим, як вбачається з положень гл.6 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, законодавець чітко врегульовує питання функціонування комерційного вузла обліку газу та визначає ознаки його позаштатного режиму роботи, а також покладає на власника (користувача) обов`язок належної поведінки у разі виявлення відповідних відхилень, зокрема, обов`язок невідкладно повідомити оператора газорозподільної системи та, за необхідності, вжити заходів для запобігання можливим негативним наслідкам.
При цьому, під позаштатним режимом роботи комерційного ВОГ слід розуміти такі технічні стани або відхилення у роботі засобів обліку, як відсутність зміни показань лічильника або коректора об`єму газу, загальмованість чи нерівномірність (ривковий характер) руху його механізмів за наявності фактичного споживання природного газу, що свідчить про неможливість достовірного визначення обсягів використаного ресурсу.
Таким чином, з урахуванням системного аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що Кодекс газорозподільних систем прямо передбачає випадки, коли викривлення обліку природного газу може відбуватися не з вини споживача, однак це не звільняє останнього від правових наслідків такого порушення, оскільки визначальним є сам факт некоректного або неповного обліку спожитого природного газу.
Більше того, як вбачається із змісту зазначених норм, саме забезпечення достовірного обліку природного газу є ключовою умовою належного функціонування ринку природного газу та виконання сторонами своїх договірних зобов`язань, а відтак у випадку, коли фактично спожитий обсяг природного газу не відповідає обсягу, зафіксованому засобами обліку, оператор газорозподільної системи наділений правом здійснити відповідний перерахунок з метою приведення таких показників у відповідність до фактичного споживання.
Отже, вирішальним у таких правовідносинах є не встановлення вини споживача, а наявність об`єктивного факту порушення обліку природного газу, що проявляється у невідповідності між фактичним споживанням та даними комерційного вузла обліку, що, у свою чергу, зумовлює правомірність застосування механізму донарахування, передбаченого Кодексом газорозподільних систем.
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 902/1267/21, відповідно до якої, для застосування до споживача наслідків, передбачених Кодексом газорозподільних систем, обов`язковим є встановлення того, що виявлені порушення призвели до необлікування або некоректного обліку природного газу.
У даній справі зазначене має місце, оскільки матеріалами справи підтверджено не лише факт роботи комерційного вузла обліку газу у позаштатному режимі та непридатність його складових, а й наявність розбіжності між показниками лічильника газу та коректора об`єму газу у розмірі 9101,3 куб.м, що свідчить про викривлення обліку спожитого природного газу.
Крім того, встановлена аварійна ситуація у роботі коректора (Q>Qmax) та визнання засобів вимірювальної техніки непридатними у сукупності свідчать про неможливість визначення достовірних обсягів спожитого природного газу.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено наявність на об`єкті позивача порушення, передбаченого п.п.1 п.3 гл.2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, що підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема, актами контрольного огляду, актами про порушення та результатами позачергової повірки засобів вимірювальної техніки і свідчить про роботу комерційного вузла обліку природного газу у позаштатному режимі, яка призвела до неможливості забезпечення достовірного обліку спожитого природного газу та, відповідно, є підставою для визначення його обсягів розрахунковим способом.
Відповідно до п.4 гл.1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, у цьому Кодексі визначено основні терміни, що застосовуються у сфері розподілу природного газу, зокрема, під комерційним вузлом обліку природного газу (комерційним ВОГ) розуміється вузол обліку, організований відповідно до вимог цього Кодексу для забезпечення комерційного обліку природного газу при визначенні обсягів його передачі, розподілу та споживання у точці комерційного обліку. 
При цьому, лічильник газу визначається як засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання, фіксації та відображення об`єму природного газу, що проходить через нього і є складовою частиною комерційного вузла обліку.
Разом з тим, як вбачається зі змісту наведених норм, обчислювач об`єму газу є засобом вимірювальної техніки, який здійснює перетворення вихідних сигналів від лічильника газу, а також від вимірювальних перетворювачів тиску і температури та на підставі таких даних обчислює об`єм природного газу за стандартних умов. 
Водночас, коректор об`єму газу являє собою сукупність засобів вимірювальної техніки, які забезпечують вимірювання параметрів газу (тиску та температури) та, використовуючи сигнали від лічильника газу, здійснюють обчислення об`єму газу, приведеного до стандартних умов.
Отже, з урахуванням наведеного нормативного регулювання, коректор об`єму газу функціонує у тісному технологічному зв`язку з лічильником газу, оскільки обробка та перерахунок показників здійснюється саме на підставі вихідних сигналів останнього, що свідчить про їх взаємозалежність як складових єдиного комерційного вузла обліку.
Таким чином, з огляду на технічну та функціональну єдність зазначених засобів вимірювальної техніки, некоректна робота лічильника газу, у тому числі його функціонування у позаштатному режимі, неминуче впливає на результати обчислення коректора об`єму газу, що виключає можливість визнання показників такого коректора достовірними.
Відтак, показання коректора об`єму газу перебувають у прямій та безпосередній залежності від даних, отриманих від лічильника газу, а тому у випадку порушення роботи останнього не може вважатися забезпеченим належний та достовірний облік спожитого природного газу.
Як зазначалось вище, за результатами проведення позачергової повірки лічильник газу "КУРС-01-G40Ф1" зав.№13264 визнано непридатним до застосування у зв`язку з перевищенням допустимих значень похибок, що підтверджується відповідними документами, аналогічно коректор об`єму газу "ВЕГА-1.01-ВБ-0,2-60-05-Н4-NM" зав.№20671 визнано непридатним у зв`язку з фіксацією вимірювання об`єму за відсутності вхідних імпульсів.
З урахуванням наведеного, встановлені обставини свідчать про наявність підстав для застосування механізму визначення обсягів спожитого природного газу не за показниками комерційного вузла обліку, а відповідно до спеціального порядку, передбаченого Кодексом газорозподільних систем.
Так, відповідно до п.п.1 п.4 гл.4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у випадку визнання засобів вимірювальної техніки непридатними за результатами повірки, а також у разі їх роботи у позаштатному режимі, обсяг розподіленого (спожитого) природного газу підлягає визначенню розрахунковим способом, зокрема, за номінальною потужністю газоспоживаючого обладнання за відповідний період.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням комісії від 27 лютого 2025 року задоволено відповідні акти про порушення та здійснено донарахування обсягу природного газу із застосуванням наведених положень Кодексу газорозподільних систем, за результатами чого складено акт-розрахунок на суму 206 355,35 грн.
Враховуючи викладене та з огляду на встановлений факт непридатності засобів обліку та відсутність можливості визначення фактичних обсягів спожитого природного газу за їх показниками, застосування відповідачем передбаченого Кодексом газорозподільних систем порядку визначення обсягів споживання не може бути розцінене як таке, що саме по собі суперечить вимогам чинного законодавства.
Водночас, враховуючи, що доводи позивача зводяться переважно до заперечень щодо процедури проведення повірки, суд першої інстанції дослідив зазначені обставини та надав їм належну правову оцінку.
Так, відповідно до положень гл.11 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, а також, з урахуванням належного забезпечення достовірності обліку природного газу, врегулювання взаємовідносин між сторонами та дотримання вимог чинного законодавства, встановлено наступне.
У разі, якщо під час проведення перевірки (обстеження) комерційного вузла обліку газу (ВОГ) або при здійсненні контрольного огляду вузла обліку, за взаємною згодою сторін чи, альтернативно, з ініціативи Оператора газорозподільної мережі або споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу), виникає необхідність у проведенні позачергової або експертної повірки комерційного ВОГ чи його окремих складових, сторони зобов`язані керуватися вимогами зазначеної глави.
Позачергова або експертна повірка, як правило, здійснюється відповідно до встановлених регламентів її проведення, уповноваженими представниками метрологічної організації, причому така повірка може проводитися як у спеціально обладнаних стаціонарних приміщеннях із застосуванням відповідного повірочного обладнання, так і, за певних умов, безпосередньо за місцем монтажу комерційного ВОГ - із використанням пересувних повірочних лабораторій, що мають бути атестовані у встановленому законодавством порядку.
У випадку, коли проведення повірки передбачається на місці встановлення ВОГ, власник такого вузла обліку зобов`язаний забезпечити безперешкодний доступ уповноваженим представникам Оператора ГРМ або метрологічної організації, а також їхньому обладнанню, включаючи транспортні засоби, на відповідну територію та безпосередньо до самого вузла обліку.
При цьому, повірка, що має істотне значення для встановлення коректності обліку, здійснюється у присутності як представників Оператора ГРМ, так і споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу). За необхідності Оператор ГРМ забезпечує зняття власних охоронних пломб із обов`язковим відображенням цього факту у відповідному акті, тоді як власник комерційного ВОГ, за винятком побутового споживача, забезпечує тимчасове припинення газопостачання та демонтаж окремих елементів вузла. Водночас, якщо власником є побутовий споживач, зазначені дії, що є технічно необхідними, виконує Оператор ГРМ.
Сторони, що беруть участь у відповідних діях, мають право, без будь-яких обмежень, ознайомлюватися з документами на пересувну повірочну лабораторію, які, зокрема, підтверджують її повноваження на проведення вимірювань.
За результатами проведення повірки, безпосередньо на місці її здійснення, уповноважений представник метрологічної організації оформлює відповідний висновок, який має належну юридичну силу.
У разі ж, якщо повірка здійснюється не за місцем монтажу ВОГ, Оператор ГРМ забезпечує зняття охоронних пломб із відповідним документальним оформленням, а власник вузла обліку, крім побутового споживача, організовує тимчасове припинення газопостачання та демонтаж засобу вимірювальної техніки (ЗВТ). Якщо ж власником є побутовий споживач, такі заходи покладаються на Оператора ГРМ.
Після зняття ЗВТ, що здійснюється у присутності сторін, відповідний засіб вимірювальної техніки підлягає пакуванню у поліетиленовий пакет або іншу відповідну тару, передбачену виробником, з подальшим опломбуванням пломбою Оператора ГРМ з унікальним номером, а також, за бажанням, пломбою споживача. Водночас, представник Оператора ГРМ складає протокол направлення ЗВТ на повірку, у якому чітко зазначаються орган, що здійснюватиме повірку, та сторона, відповідальна за доставку ЗВТ.
Позачергова або експертна повірка має бути проведена не пізніше ніж протягом десяти робочих днів від відповідної дати ініціювання, визначеної залежно від сторони-ініціатора.
У випадку, якщо під час обстеження пакувального матеріалу буде виявлено пошкодження пломби або, що також має істотні правові наслідки, якщо ЗВТ не буде доставлено на повірку у встановлений триденний строк, наслідки визначаються залежно від відповідальної сторони.
Так, якщо відповідальність покладено на Оператора ГРМ, обсяг розподіленого природного газу за період відсутності ЗВТ визначається, незалежно від подальших результатів повірки, за середньодобовими або, у разі потреби, середньогодинними показниками попередніх аналогічних періодів.
Натомість, якщо відповідальною стороною є споживач, відповідні факти, а саме пошкодження пломби або недоставка ЗВТ, розглядаються як підтвердження обставин, зафіксованих у протоколі, що, у свою чергу, тягне за собою застосування наслідків, передбачених Кодексом газорозподільних систем.
Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 09 грудня 2024 року позивачем було ініційовано відповідні дії шляхом направлення на адресу відповідача заяв щодо опломбування котлів, а також заяви про зняття пломб з метою проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що свідчить про обізнаність сторони щодо процедур, передбачених чинним законодавством.
Надалі, вже 17 грудня 2024 року, працівниками відповідача, діючи в межах наданих повноважень, було складено відповідні акти та протокол, у яких, зокрема, зафіксовано демонтаж лічильника газу та коректора об`єму газу з метою проведення позачергової повірки, причому такі дії були здійснені у присутності представника споживача, який підписав документи без зауважень.
При цьому, суд звертає увагу, що засіб вимірювальної техніки було належним чином запаковано та опломбовано пломбами Оператора ГРМ із унікальними номерами, а відповідальною за доставку стороною визначено саме споживача, тоді як ініціатором проведення повірки виступив Оператор ГРМ, що відповідає процедурі, встановленій Кодексом ГРМ.
Окрім того, судом було з`ясовано, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення повірки, яка мала відбутися у спеціалізованій метрологічній організації, а саме у Товаристві з обмеженою відповідальністю "ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ", що, як встановлено, є уповноваженим суб`єктом у сфері законодавчо регульованої метрології та має відповідні дозвільні документи, а саме - свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології №П-128-2024 від 19 січня 2024 року.
Досліджуючи результати проведеної повірки, суд, з урахуванням письмових пояснень як представників метрологічної організації, так і суб`єкта, який здійснював технічне обслуговування обладнання, встановив, що первинно за результатами повірки було зафіксовано непридатність лічильника у зв`язку з перевищенням допустимих похибок, причому вже після проведення втручання у вигляді технічного обслуговування та коригування метрологічних характеристик цей же прилад було повторно визнано придатним, що не спростовує факту його попередньої невідповідності встановленим вимогам.
Більш того, встановлено, що відповідні роботи з налаштування приладу здійснювалися сторонньою організацією після первинної повірки, причому договірні відносини з нею були оформлені вже після проведення самої перевірки, що не може впливати на оцінку стану засобу вимірювальної техніки на момент її проведення.
З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що на момент проведення перевірки та позачергової повірки як лічильник газу, так і коректор об`єму газу фактично перебували у стані, який не відповідав метрологічним вимогам, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які позивачем, попри надану можливість, спростовані не були.
Водночас, оцінюючи дії Оператора ГРМ, суди виходять з того, що останній, діючи послідовно та у межах процедур, визначених Кодексом газорозподільних систем, забезпечив оформлення необхідних документів, дотримання порядку демонтажу, пакування та направлення засобів вимірювальної техніки на повірку, а також належне залучення споживача до відповідних процесуальних дій, що свідчить про відповідність його дій встановленим вимогам.
У свою чергу, апеляційний перегляд справи не встановив таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б поставити під сумнів правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим, з огляду на встановлені фактичні обставини та їх належну правову оцінку, підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.
Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірні правовідносини були врегульовані із дотриманням вимог чинного законодавства, а здійснене нарахування необлікованого об`єму природного газу ґрунтується на належно встановлених фактах та відповідає положенням Кодексу ГРМ.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку проведення позачергової повірки засобів вимірювальної техніки не знаходять свого підтвердження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, протоколом щодо направлення ЗВТ на позачергову повірку від 17 грудня 2024 року № 204102П позивача визначено відповідальним за доставку засобу вимірювальної техніки, при цьому, будь-які зауваження щодо порушення цілісності пакування чи пломб під час передачі ЗВТ або підписання відповідних актів позивачем не заявлялись, що підлягає врахуванню при оцінці його доводів.
Посилання апелянта на недотримання порядку проведення повірки, зокрема, в частині розпакування засобу вимірювальної техніки та участі повірника, не підтверджені належними та допустимими доказами і не узгоджуються з вимогами нормативно-правових актів, які не встановлюють обов`язку особистого здійснення повірником відповідних дій, водночас, передбачаючи проведення зовнішнього огляду, факт здійснення якого встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ" від 02 жовтня 2025 року, суд зазначає, що такі пояснення надані на виконання вимог ухвали Господарського суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року та підписані уповноваженою особою юридичної особи, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх недопустимими доказами у справі.
При цьому, матеріалами справи підтверджується, що довідкою про непридатність №П/07/1582/24 від 23 грудня 2024 року та протоколом повірки № 66 від 23 грудня 2024 року зафіксовано невідповідність лічильника газу встановленим метрологічним характеристикам, тоді як доказів, які б спростовували зазначені обставини, апелянтом не подано.
Суд також враховує, що обставини позаштатного режиму роботи вузла обліку газу встановлені актом про порушення № ZT 002835 від 09 грудня 2024 року, актом контрольного огляду від 17 грудня 2024 року № 204102 та актом про порушення № МД-2 від 23 грудня 2024 року і не заперечуються позивачем, що свідчить про наявність підстав для проведення позачергової повірки.
При цьому, колегія суддів враховує, що наведені в апеляційній скарзі доводи стосуються переважно оцінки дій Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ" та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, водночас, такі доводи не охоплюються межами заявлених позовних вимог та не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, а відтак не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права і не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів (ст.86 ГПК України).
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Згідно приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бофіка" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 03 березня 2026 року у справі №906/807/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "20" травня 2026 р.

Головуюча суддя Коломис В.В. 

Суддя   Миханюк М.В. 

Суддя   Саврій В.А.