ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2026 р. Справа № 910/15923/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Будова Н.М. (у режимі відеоконференції) 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 (повний текст додаткового рішення складено та підписано 11.05.2026) (суддя Підченко Ю.О.)
у справі № 910/15923/25 Господарського суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 2 346 020,37 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу
24.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Локотраст" (далі - ТОВ "Локотраст", позивач) до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від 23.03.2026 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі № 910/15923/25, в якому позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (відповідач) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15923/25 заяву ТОВ "Локотраст" про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Локотраст" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 881,14 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. 
Додаткове рішення мотивовано тим, що розмір заявлених ТОВ "Локотраст" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні з виконаною представником позивача роботою у суді першої інстанції. Отже, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, на загальну суму 10 000,00 грн, відтак витрати позивача на професійну правничу допомогу покладено на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 9 881,14 грн, які належить стягнути на з відповідача на користь позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 
Не погодившись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15923/25, АТ "Укрзалізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме, ст. 76, 86, 126, 129, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та прийняти нове, яким відмовити ТОВ "Локотраст" в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
При цьому скаржник зазначає, що стягнуті з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 881,14 грн є завищеними, неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; судом першої інстанції не враховано, що в договорі № 146 про надання правової допомоги від 16.12.2025 взагалі відсутня вартість наданих послуг, така вартість сторонами не узгоджувалась, тому взагалі відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу; з акта приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2026 не вбачається ні перелік наданих послуг, ні їх вартість.
На переконання скаржника, практика щодо розгляду аналогічних справ є сталою та сформованою, дана категорія справ для позивача є типова та проста, складена позовна заява є "шаблонною", позивач звертається з аналогічними позовами, зміст яких ідентичний змісту заявленого в даній справі позову, в матеріалах справи відсутнє будь-яке обґрунтування обсягу робіт (послуг), які надавалися адвокатом (адвокатами) відповідачу, пов`язаних із саме розглядом даної справи, тому, враховуючи, що предметом оскарження є стягнення заборгованості, основна сума якої 2 318 136,00 грн була погашена відповідачем добровільно, в іншій частині відмовлено позивачу в задоволені вимог, тому відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 881,14 грн. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15923/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 16.06.2026 об 11:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 12.06.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2026 задоволено заяву АТ "Укрзалізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Позиції учасників справи
Позивач не скорився своїм правом, відзив на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Явка представників учасників справи
У судовому засіданні 16.06.2026 взяв участь представник відповідача (скаржника) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник позивача в судове засідання не з`явився.
Позивач належним чином повідомлений судом про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи доводи апеляційної скарги та доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без його участі в судовому засіданні.
У судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
У грудні 2025 року ТОВ "Локотраст" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 2 346 020,37 грн, з яких: 2 318 136,00 грн основної заборгованості; 27 390,59 грн інфляційних втрат; 493,78 грн 0,1 процентів річних.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань у частині оплати отриманого товару за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ПЗ/НХ-25559/НЮ від 16.06.2025, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 2 318 136,00 грн, на яку позивач також нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в розмірі 27 390,59 грн та 0,1 процентів річних у розмірі 493,78 грн за загальний період нарахування з 06.09.2025 по 16.12.2025.
08.01.2026 позивач подав до Господарського суду міста Києва заяву, в якій просив суд закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 2 318 136,00 грн у зв`язку зі сплатою відповідачем зазначеної заборгованості під час розгляду справи в суді.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ "Локотраст" до АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості в розмірі 2 318 136,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. У задоволенні позову ТОВ "Локотраст" до АТ "Укрзалізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 27 390,59 грн та 0,1 процентів річних у розмірі 493,78 грн відмовлено. Ухвалено повернути ТОВ "Локотраст" з Державного бюджету України 28 144,11 грн судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.
24.03.2026 від ТОВ "Локотраст" до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від 23.03.2026 про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
03.04.2026 від АТ "Укрзалізниця" до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій відповідач просив суд: відмовити ТОВ "Локотраст" у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн; у разі задоволення даного клопотання, зменшити розмір витрат, що підлягають розподілу, до 500,00 грн. 
Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру витрат, відповідач, зокрема, вказував, що в акті приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2026 не вказано ні перелік таких послуг, ні їх вартість; у детальному описі робіт (наданих послуг) зазначено, що вартість послуг за підготовку позовної заяви з додатками становить 7 000,00 грн, відповідь на відзив - 2 000,00 грн, клопотання про закриття провадження - 4 000,00 грн, клопотання про повернення судового збору - 1 000,00 грн, клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу - 1 000,00 грн. Однак час, витрачений на підготовку таких документів, не вказано; вказана позивачем вартість наданих послуг є завищеною, так як для позивача та адвоката дана категорія справ є типова та проста, складені процесуальні документи по справі є "шаблонними", в тому числі позовна заява, відповідь на відзив, клопотання; в договорі № 146 про надання правової допомоги від 16.12.2025 взагалі відсутня вартість наданих послуг, така вартість сторонами не узгоджувалась, тому взагалі відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України однією з підстав ухвалення додаткового рішення є невирішення при ухваленні рішення питання про судові витрати.
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі врегульовані статтею 130 ГПК України, яка є спеціальною нормою.
Відповідно до частини третьої статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25 погодилась з обґрунтуванням, наведеним колегією суддів при передачі цієї справи на розгляд Об`єднаної палати, щодо поширення дії частини третьої статті 130 ГПК України на випадки закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета позову (у разі виконання відповідачем позовних вимог) та вказала на те, що системний спосіб тлумачення норм частини третьої статті 130 ГПК України звертає увагу на те, що стаття 130 ГПК України містить назву "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду". Крім того, закриття провадження у справі згідно із частиною першою статті 231 ГПК України здійснюється не лише внаслідок відмови позивача від позову, а й внаслідок відсутності предмета спору. Тому норми частини третьої статті 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмета спору.
Практична реалізація згаданого вище принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Суд враховує, що клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу з доказами понесення відповідних витрат подане 23.03.2026 в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.
У клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу позивач просив суд стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат заявником надано суду копії: договору № 146 про надання правової допомоги від 16.12.2025 (далі також - Договір); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002415, виданого Хілько Альоні Василівні (далі - Хілько А.В.) 22.10.2019; ордера серії АР № 1283708 на надання правничої допомоги ТОВ "Локотраст" на підставі договору № 146 від 16.12.2025 у Господарському суді міста Києва адвокатом Хілько А.В., виданого 16.12.2025; попереднього опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, від 16.12.2025; рахунка-фактури № 14601 від 16.12.2025 на суму 15 000,00 грн; платіжної інструкції № 1396 від 17.12.2025 на суму 15 000,00 грн; акта приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2026; детального опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 23.03.2026.
Скаржник проти покладення на нього понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вказуючи, що вони є завищеними, не співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
З даного приводу колегія суддів зазначає таке.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 914/4/20.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/9243/20.
Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вартість послуг не узгоджувалась у договорі № 146 про надання правової допомоги від 16.12.2025, а з акта приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2026 не вбачається ні перелік наданих послуг, ні їх вартість, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2025 між ТОВ "Локотраст" (клієнт) та адвокатом Хілько А.В. (адвокат) був укладений договір № 146 про надання правової допомоги (Договір).
Відповідно до п. 4.1 Договору орієнтовна вартість та ціна послуг вказується у попередньому (орієнтовному) описі робіт.
Остаточна вартість та ціна послуг визначається у детальному описі робіт (п. 4.2 Договору).
Вартість робіт визначається у фіксованому розмірі ціни послуг без врахування часу роботи адвоката (п. 4.3 Договору).
З долученого позивачем попереднього опису робіт вбачається, що сторонами Договору погоджено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - підготовка позовної заяви з додатками; 2 000,00 грн - відповідь на відзив; 6 000,00 грн - участь у судових засіданнях. Загальна вартість послуг складає 15 000,00 грн.
Надалі, остаточна вартість послуг була визначена в загальному розмірі 15 000,00 грн у детальному описі робіт (наданих послуг), в якому наведено такий перелік наданих послуг: підготовка позовної заяви з додатками - 7 000,00 грн; відповідь на відзив - 2 000,00 грн; клопотання про закриття провадження в частині вимог - 4 000,00 грн; клопотання про повернення судового збору - 1 000,00 грн; клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу - 1 000,00 грн.
Пунктом 4.6 Договору сторони погодили, що за результатом наданих послуг складається акт приймання-передачі послуг, який підписується клієнтом протягом 5 днів з дня його отримання.
Так, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2026 адвокат надав, а клієнт прийняв послуги на загальну суму 15 000,00 грн.
Отже, вартість та перелік послуг узгоджено сторонами Договору (клієнтом та адвокатом) відповідно до механізму, визначеного умовами Договору, у зв`язку із чим доводи скаржника щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу відхиляються судом апеляційної інстанції за неспроможністю.
Разом із тим, дослідивши долучені позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, на загальну суму 10 000,00 грн, що складається з 7 000,00 грн - на підготовку позовної заяви, 2 000,00 грн - за відповідь на відзив та 1 000,00 грн - за подання клопотань про закриття провадження в частині вимог та про повернення судового збору. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг. 
Відтак, оскільки рішенням суду від 19.03.2026 у даній справі закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 2 318 136,00 грн, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, з урахуванням положень ст. 129, 130 ГПК України та наведеної вище правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.03.2026 у справі № 917/1161/25, щодо застосування положень ч. 3 ст. 130 ГПК України, а також принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегією суддів апеляційної інстанції визнається обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 881,14 грн, у зв`язку із чим клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу правомірно задоволено судом першої інстанції частково.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15923/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
Виходячи з положень ст. 129 ГПК України, під час оскарження додаткового рішення, яким вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, що виключає необхідність здійснення розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Керуючись ст. 74, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15923/25 залишити без змін.
3. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 22.06.2026.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко