ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 21 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4848/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії № 164350006422 від 01.04.2026 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 02.04.2026 року пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2, зарахувавши:
до пільгового стажу періоди роботи: з 08.12.1998 по 14.04.2005 року, з 15.06.2005 по 07.10.2005 року в Хрестищенському відділенні бурових робіт БУ "Укрбургаз";
до загального страхового стажу періоди роботи: з 24.09.2006 по 11.08.2015 рік у ТОВ "КНГ-СЕРВІС", м. Нягані Тюменської області Російської Федерації, в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі; з 08.09.2015 по 20.07.2016 рік у ТОВ "Виробничо-впроваджувальне підприємство "АБС", м. Нижньовартівськ Тюменської області, Ханти-Мансійський АО - Югра, Російська Федерація, в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв`язку досягненням пенсійного віку та за наявності достатнього для цього страхового (трудового) стажу та відповідного пільгового стажу набув право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. З метою реалізації права на пенсійне забезпечення, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення відповідного виду пенсії. Однак ГУ ПФУ в Сумській області відмовило у призначенні відповідної пенсії, не зарахувавши до трудового та пільгового стажу окремі періоди роботи позивача, а саме: до страхового стажу не зараховані періоди роботи на території російської федерації з 24.09.2006 по 11.08.2015 рік, з 08.09.2015 по 20.07.2016 рік згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відповідно пункту 5-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону Nє1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Міжнародний Договір з Російською Федерацією відсутній; до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки Nє 200.05-д від 13.03.2026 року з 08.12.1998 по 14.04.2005 рік та з 15.06.2005 по 07.10.2005 рік, оскільки підстава записів - Постанова КМУ від 11.03.1994 року № 162 не відповідає чинним Спискам на період роботи особи. Позивач вважає, таке рішення протиправним.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.04.2026 була доставлена до електронного кабінету відповідача 22.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Проте, у строк встановлений судом, відповідач до суду, відзиву на позовну заяву не надав.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.03.2026 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідну заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Сумській області.
01.04.2026 ГУ ПФУ в Сумській області прийняло рішення № 164350006422, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
Відповідачем у рішенні визначено, що вік заявника на дату звернення - 54 роки 11 місяців 23 дні. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи 26 років 4 місяці 11 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховані періоди роботи на території російської федерації з 24.09.2006 но 11.08.2015 рік, з 08.09.2015 по 20.07.2016 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відповідно пункту 5-! розділу XV "Прикінцевих положень" Закону Nє1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Міжнародний Договір з Російською Федерацією відсутній. Відповідно до наданих документів пільговий стаж особи - 8 років 5 місяців 1 день. Відповідно до наданих документів до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки № 200.05-д від 13.03.2026 року з 08.12.1998 по 14.04.2005 рік та з 15.06.2005 по 07.10.2005 рік, оскільки підстава записів - Постанова КМУ від 11.03.1994 року № 162 не відповідає чинним Спискам на період роботи особи.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Застосування Списків № 1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, врегульовано Порядком застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики №383 від 18.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383).
Відповідно до пункту 2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Пунктом 3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV є досягнення особою відповідного віку, зайняття повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21.08.1992.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Згідно із пунктом 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії – 24.03.2026, його вік становив 54 років 11 місяців 11 днів.
За змістом оспорюваного рішення позивач має наявний загальний страховий стаж 26 років 4 місяці 11 днів. Пільговий стаж – 8 років 5 місяців 1 день.
Зокрема, до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно довідки № 200.05-д від 13.03.2026 року з 08.12.1998 по 14.04.2005 рік та з 15.06.2005 по 07.10.2005 рік, оскільки підстава записів - Постанова КМУ від 11.03.1994 року № 162 не відповідає чинним Спискам на період роботи особи. 
З цього приводу суд зазначає наступне.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Також, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , копія якої міститься в матеріалах справи, а саме записів 14-18, підтверджено, що: 1) 08.12.1998 прийнятий помічником бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин нафти та газу 4 розряду ЦІТС; 2) 15.04.2005 переведено слюсарем-ремонтником третього розряду інструментального майданчику; 3) 15.06.2005 переведено помічником бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газу 4 розряду ЦІТС; 4) 07.10.2005 звільнено за власним бажанням.
Записи у трудовій книжці позивача внесено згідно з чинним на час внесення цих записів законодавством. Записи щодо періоду роботи не містять жодних виправлень, закреслень тощо. Відомості щодо такого періоду роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, відповідачами під сумнів не ставляться та повністю зараховані до загального страхового стажу.
Крім того, у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.03.2026 №200.05-д, видану АТ «Укргазвидобування» Філія Бурове управління «Укрбургаз», зазначено, що позивач за період з 08.12.1998 (наказ від 07.12.1998 № 226-к) по 14.04.2005 (наказ від 14.04.2005 № 36-к), та за період з 15.06.2005 (наказ від 16.06.2005 № 65-к) по 07.10.2005 (наказ від 10.10.2005 Nє 118-к), виконував роботи по бурінню свердловин на нафту й газ, готувала до спуску бурову установку і виконувала висотні роботи під час спуско-підіймальних операцій, брала участь у роботах з укладання бурильних і обсадних труб, компонування і пресування бурильних труб, брала участь у монтажі, демонтажі і транспортуванню бурового обладнання, за професією, посадою - помічник бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту й газ (номери робочих місць згідно атестацій Хрестищенського відділення бурових робіт за 1994 (первинна по підприємству), 1999, 2004 роки не встановлено, що передбачена списком - 2, розділ - XII Буріння, видобування та переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю підрозділ, підрозділ - 1. Буріння, пункт - а) Робітники, позиція - 2130100а-11297 бурильники експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ, код КП 8113, код ЗКППТР 16842, підстава - постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року Nє 162, а також п.8 роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України та Міністерства праці України від 10.05.1994 року відповідно за № 01-03/406-02-2 і № 06-1649, за період з 08.12.1998 по 14.04.2005 та з 15.06.2005 по 07.10.2005 складає 6 років 7 місяців 28 днів.
Відмовляючи у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу, відповідач у спірному рішенні послався на те, що підстава внесення відповідних записів – постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 – не відповідає чинним Спискам, які діяли у період роботи позивача.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд приходить до висновку про їх безпідставність та юридичну неспроможність з огляду на таке.
Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, а також Списками виробництв, робіт, професій і посад, зайнятість у яких дає право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі необхідності підтвердження характеру виконуваної роботи або спеціального стажу можуть використовуватися уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій.
Таким чином, трудова книжка позивача разом із довідкою АТ «Укргазвидобування» є належними, допустимими та достатніми доказами для підтвердження спеціального пільгового стажу.
Судом встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 діяла у відповідний період трудової діяльності позивача та регулювала порядок визначення професій, які дають право на пенсію на пільгових умовах.
Більше того, суд перевірив редакції зазначеної постанови, чинні як на момент початку роботи позивача, так і в подальші періоди його трудової діяльності, зокрема редакції від 15 листопада 1994 року та від 16 січня 2003 року, які охоплюють увесь спірний період.
У результаті такого аналізу встановлено, що у всіх чинних редакціях відповідна професія була передбачена без змін, а саме:
Список № 2, розділ XII «Буріння, видобування та переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю», підрозділ 1 «Буріння», пункт «а» – Робітники, позиція 2130100а-11297 – бурильники експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ.
Отже, твердження відповідача про невідповідність підстави записів чинним Спискам є таким, що спростовується безпосереднім змістом нормативного акта.
Крім того, суд враховує, що позивач фактично виконував роботи, характер яких відповідав роботам зі шкідливими та важкими умовами праці, а його зайнятість підтверджена не лише трудовою книжкою, а й уточнюючою довідкою роботодавця, яка містить конкретний перелік виконуваних функцій, посилання на накази про прийняття, переведення та звільнення, а також нормативну підставу для віднесення професії до Списку № 2.
Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував достовірність вказаних документів або підтверджував відсутність у позивача права на зарахування цього періоду до пільгового стажу.
Відтак суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача періоди його роботи з 08 грудня 1998 року по 14 квітня 2005 року, з 15 червня 2005 року по 07 жовтня 2005 року у Хрестищенському відділенні бурових робіт БУ «Укрбургаз» на посаді помічника бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ.
Щодо позовних вимог про зарахування до загального страхового стажу періоди роботи: з 24.09.2006 по 11.08.2015 рік у ТОВ "КНГ-СЕРВІС", м. Нягані Тюменської області Російської Федерації, в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі; з 08.09.2015 по 20.07.2016 рік у ТОВ "Виробничо-впроваджувальне підприємство "АБС", м. Нижньовартівськ Тюменської області, Ханти-Мансійський АО - Югра, Російська Федерація, в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, суд зазначає наступне.
Як випливає зі змісту оскаржуваного рішення, причиною відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача вищевказаних періодів, стало те, що відповідно пункту 5-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Міжнародний Договір з Російською Федерацією відсутній.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Частиною четвертою статті 1 Закону № 1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Згідно з приписами статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
В силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож, припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до припинення участі як Російської Федерації, так і України.
До того ж позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не ставиться у залежність від припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу громадян держав - учасників.
Статтями 72, 73 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen V. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Серед критеріїв, принципів, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій (ст. 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача. 
Крім того, щодо заявленої позивачем вимоги щодо зарахування спірних періодів, до його страхового стажу, в пільговому 1,5 кратному розмірі, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 “Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 “Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”.
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Підпунктом “д” пункту 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 “Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, чинної на час спірної роботи позивачки, робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VII “Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, чинної на час спірної роботи позивачки, скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених ст.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.
Згідно з пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 “Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до підпункту 1,2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради міністрів СРСР 16.12.1967 №530/П-28 (надалі - Інструкція №530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 “Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі” і від 26.09.1967 “Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі”, надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2019 у справі №750/1717/16-а, від 06.11.2019 у справі №212/2529/16-а.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є трудова книжка, додатково такі обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Крім того, у пункті 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28 вказано, що пільги, передбачені статей 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, що спростовує доводи пенсійного орану про обов`язкову наявність такого договору.
Так, відповідно до записів 19-20, 21-22 трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 18.06.1990 позивач працював: 
-з 24.09.2006 прийнятий на посаду майстра по ремонту свердловин (капітальному) в цех капітального ремонту свердловин (наказ від 24.09.2006 №100-л/с) в ООО «КНГ-СЕРВИС» (РФ, Ханти-Мансійський АО, м. Нягачь, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі);
-з 11.08.2015 звільнений по пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу РФ, за власним бажанням ( наказ від 11.08.2015 №180 л/с) ООО «КНГ-СЕРВИС» (РФ, Ханти-Мансійський АО, м. Нягачь, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі);
-з 08.09.2015 прийнятий на посаду майстер капітального ремонту свердловин, вахтовий метод роботи ( наказ від 08.09.2015 №724) в ООО «Производственно внедренческое предприятие «АБС» ( РФ, Ханти-Мансійський АО-Югра, м. Нижньовартівськ, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі);
-з 20.07.2016 звільнений по пункту 3 частини 1 статті 77 Трудового кодексу РФ, за власним бажанням ( наказ від 20.07.2016 №774 л/с)з ООО «Производственно внедренческое предприятие «АБС» ( РФ, Ханти-Мансійський АО-Югра, м. Нижньовартівськ, місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі).
З урахуванням наведеного, періоди роботи позивача з 24.09.2006 по 11.08.2015, з 08.09.2015 по 20.07.2016 мають розраховуватись в пільговому обчисленні - один рік роботи в районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців роботи. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд зазначає, що дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17 сформовано висновок про те, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У дослідженому випадку судом надавалась оцінка правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на підставі трудової книжки, а також рішенню, ухваленому відповідачем за результатами розгляду звернення позивача за призначенням пенсії в межах мотивів, наведених відповідачем у такому рішенні. Виходячи з предмету доказування у цій справі, суд не досліджував чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення пенсії за віком. 
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідачів призначити позивачу пенсію з 02.04.2026 задоволенню не підлягає.
Водночас, для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 24.03.2026 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду.
Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У дослідженому судом випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення, а позивачем надано достатні, достовірні та допустимі докази на підтвердження існування обставин, що свідчать про те, що зазначений орган Пенсійного фонду у спірних правовідносинах мав діяти в інший спосіб.
Відтак, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у призначенні пенсії №164350006422 від 01.04.2026; зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 08.12.1998 по 14.04.2005 року, з 15.06.2005 по 07.10.2005 року в Хрестищенському відділенні бурових робіт БУ "Укрбургаз" до трудового стажу періодів роботи з 24.09.2006 по 11.08.2015 та з 08.09.2015 по 20.07.2016 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців; зобов`зати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 24.03.2026 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, оскільки спірне рішення було прийнято саме цим органом. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ЄДРПОУ 21108013) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №164350006422 від 01.04.2026.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за Списком №2 з 08.12.1998 по 14.04.2005 року, з 15.06.2005 по 07.10.2005 року в Хрестищенському відділенні бурових робіт БУ "Укрбургаз"; до трудового стажу періоди роботи з 24.09.2006 по 11.08.2015 та з 08.09.2015 по 20.07.2016 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2026 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 із врахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ЄДРПОУ 21108013).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А.О. Чеснокова