Справа № 604/154/26
Провадження № 2/604/251/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Сташківа Н.Б.,
за участі секретаря судового засідання Крупи А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом, до ОСОБА_3 з позовом про зменшення розміру аліментів які стягуються з позивача на утримання трьох малолітніх дітей.
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року у справі №604/726/25 було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму.
Вказує, що на утриманні позивача перебувають його батьки та неповнолітні діти від першого шлюбу. Крім того, раніше позивач працював за кордоном, однак з часу повернення в Україну, тобто з літа 2025 року позивач не працює, проживає разом із батьками що мають інвалідність. Також вказує, що позивач фактично вимушений сплачувати аліменти у двох виконавчих провадженнях, загалом на чотирьох дітей.
Тому, з урахуванням наведеного та матеріального стану позивача вважає, що слід зменшити суму аліментів що стягуються з позивача на утримання трьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі з 3000 гривень до 2000 гривень щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, що не призведе до покладення надмірного тягаря на платника аліментів та відповідатиме забезпеченню інтересів дітей.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 12 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
25 березня 2026 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Фіщук А.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки обґрунтування позову фактично зводиться до висловлення незгоди позивача з рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року у справі № 604/726/25, а, ініціювання даного спору без надання доказів виникнення нових суттєвих обставин є спробою нівелювати принцип юридичної визначеності та обов`язковості судового акта. Вказує, що позивачем до матеріалів справи не додано жодного фінансового документа (платіжних інструкцій, чеків, виписок), які б підтверджували його одноособові витрати на дітей. Твердження Позивача про тягар матеріального утримання батьків як чинник погіршення його майнового стану є юридично нікчемним та спростовується доданими ним же доказами. Позивач вказав, що проживає з батьками, які мають інвалідність, проте згідно з доданими до заяви копіями пенсійних посвідчень, статус особи з інвалідністю (ІІІ група) має лише мати позивача, тоді як батько отримує пенсію за віком. Наявність у батьків самостійного доходу у вигляді державних пенсійних виплат свідчить про їхню майнову незалежність. Позивачем не надано жодного доказу, який би встановлював його юридичний обов`язок утримання батьків, а також доказів того, що вони потребують сторонньої допомоги в обсязі, що об`єктивно перешкоджає йому виконувати батьківський обов`язок зі сплати аліментів у встановленому судом розмірі. 
Доводи позивача про неможливість виконання аліментних зобов`язань у встановленому судом розмірі через нібито існуючу заборгованість перед дитиною від першого шлюбу та пов`язані з цим обмеження на виїзд за кордон є завідомо безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Посилання Позивача на неможливість працевлаштування та виїзду за межі України через нібито існуючу заборгованість перед дитиною від першого шлюбу є юридично нікчемним твердженням, що спростовується прямими доказами. Станом на дату подання відзиву, згідно з відомостями Єдиного реєстру боржників, будь-яка заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня. Свідоме надання позивачем розрахунку заборгованості від 04 вересня 2025 року, який містить вибірковий аналіз платежів лише до квітня 2025 року, розцінюється стороною відповідача, як спроба приховати реальну картину його платоспроможності та ввести суд в оману щодо дійсного стану виконання зобов`язань. 
У зв`язку із наведеним просила відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засіданні не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі сторони позивача, заяву підтримала та просила задовольнити.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі сторони відповідача, просила відмовити у задоволенні позову.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року у справі №604/726/25 було стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) аліменти, на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Відомостей про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення суду 28 липня 2025 року у справі №604/726/25 матеріали справи не містять, однак факт відкриття виконавчого провадження за вказаним рішенням суду та стягнення з позивача у даному позові аліментів сторонами у справі визнається, тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України суд визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню.
З акту обстеження умов проживання №16 від 10 липня 2025 року, проведеного старостою села Чернилівка, вбачається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд не бере до уваги копії документів поданих стороною позивача до суду іноземною мовою, оскільки такі документи подані без перекладу на українську мову, та зміст таких документів суду не зрозумілий.
Також суд не бере до уваги копії поданих до суду роздрукованих з Єдиного державного реєстру судових рішень знеособлених рішень Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 серпня 2025 року у справі №604/612/25 (провадження №2/604/355/25) та рішення того ж суду від 23 лютого 2022 року у справі №604/1167/21 (провадження №2/604/66/22), оскільки з копій даних рішень неможливо визначити особу сторін у вказаних справах та відповідно неможливо встановити правовідносини які виникли між сторонами.
На виконанні Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в рамках виконавчого провадження №68980830 перебував виконавчий лист №1 №604/1167/21 виданий 26 квітня 2022 року, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягувались аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Постановою головного державного виконавця Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 липня 2025 року на боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 у зв`язку із наявною заборгованістю в сумі 72511,81 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки було накладено штраф в розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 36255,9 грн.
Також постановою головного державного виконавця Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 липня 2025 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 виконавчий збір у розмірі 14027,44 грн.
Постановою головного державного виконавця Збаразького відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05 лютого 2026 року на підставі п.7 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження №68980830 про виконання виконавчого листа №1 №604/1167/21 виданого Підволочиським районним судом Тернопільської області 26 квітня 2022 року, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягувались аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно положень п.7 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадженння» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
Таким чином, вбачається, що станом на 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 сплатив заборгованість в сумі 72511,81 грн., що існувала з 07 липня 2025 року у виконавчому провадженні №68980830 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу задоволення позову, посилався на те що на його утриманні перебувають батьки похилого віку та неповнолітні діти від іншого шлюбу та погіршення його матеріального стану.
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
У відповідності до ч.ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст.ст.150, 157 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.181 СК України виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, за наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. 
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст.195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) наступним чином: заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, суд оцінює критично, оскільки сам факт проживання позивача із батьками, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, 
Крім того з матеріалів справи не вбачається прямого обов`язку позивача утримувати свої батьків, доказів їх непрацездатності чи наявності у них будь-якого стійкого хронічного захворювання, яке потребує лікування впродовж значного періоду часу, суду не надано. 
Разом з тим, перевіривши матеріали справи, суд не вбачає будь-яких належних і достатніх доказів погіршення майнового стану позивача та того, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному судом розмірі, а лише стягнення з нього аліментів на утримання дітей від іншого шлюбу, не є безумовною і самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.
Також, слід зауважити, що позивач в рамках виконавчого провадження№68980830 в період з 07 липня 2025 року по 05 лютого 2026 року погасив наявну у нього заборгованість розмірі 72511,81 грн., що свідчить про наявність у позивача належного доходу для здійснення погашення такої суми заборгованості. Суд зауважує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19.
Натомість, позивач, який не є непрацездатним, зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власних дітей.
Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд знаходить за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.141, 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-79, 80, 81, 82, 83, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Тернопільського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.Б. Сташків