КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2372/2026 
Справа № 752/29083/25 
Головуючий в суді І інстанції Вдовиченко О.О.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою захисника Андрієнка Сергія Володимировича на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні 13.1 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за порушення 13.1 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.), стягнуто судовий збір у сумі 665,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Андрієнко С.В. 13 травня 2026 року через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та недоведеності його вини.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, посилався на те, що справу було розглянуто судом без присутності ОСОБА_1 , повний текст постанови надісланий судом захиснику 19 лютого 2026 року об 20:18 та отриманий ним наступного дня 20 лютого 2026 року, а ОСОБА_1 отримав повний текст постанови лише 23 лютого 2026 року через застосунок «Дія».
В період з 20 лютого 2026 року по 27 лютого 2026 року як ОСОБА_1 , так і захисник Андрієнко С.В. перебували в умовах відсутності електричної енергії як за робочим місцем, так і за місцем проживання, що відбувалося внаслідок постійних обстрілів м. Херсона та суттєвих пошкоджень системи електрозабезпечення м. Херсона та м. Києва внаслідок масованих атак збройними силами рф. Виключно через відсутність електричної енергії підготувати та направити апеляційну скаргу своєчасно виявилось неможливим. 
Крім того, 01 березня 2026 року представником ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року. Однак ухвалою від 15 квітня 2026 року Київський апеляційний суд повернув апеляційну скаргу, посилаючись на відсутність документів, які підтверджують повноваження адвоката на участь в розгляді справи.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні захисник Андрієнко С.В. підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просив його задовольнити. 

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2026 року захисник Андрієнко С.В. брав участь в судовому засіданні, подавав клопотання про закриття провадження в справі. Оскаржувану постанову було проголошено 17 лютого 2026 року, а тому згідно з вимогами ст. 294 КУпАП останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 27 лютого 2026 року. 

Апеляційна скарга була подана захисником Андрієнком С.В. вперше 01 березня 2026 року через систему «Електронний суд» із пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, захисник вказує на те, що справу було розглянуто судом без присутності ОСОБА_1., повний текст постанови надісланий судом захиснику 19 лютого 2026 року об 20:18 та отриманий ним наступного дня 20 лютого 2026 року, а ОСОБА_1 отримав повний текст постанови лише 23 лютого 2026 року через застосунок «Дія».

Однак положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її копії, отже, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови чи отримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

Апеляційний суд звертає увагу, що у справі «Соколов та інші проти України» ЄСПЛ установив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з відмовою в доступі до судів вищих інстанцій, оскільки апеляційний суд повертав апеляційну скаргу заявника як подану на постанову суду першої інстанції після закінчення встановленого строку, обґрунтовуючи це тим, що заявник був присутнім у засіданні та був проінформований про оскаржувану постанову в цей день. При цьому відхилив аргумент заявника про пропуск установленого строку з поважної причини, яка ґрунтувалася на тому, що повний текст оскаржуваної постанови йому було вручено пізніше, вже після того, як він та його захисник неодноразово зверталися до суду першої інстанції із заявами про її надання.

Разом із тим, у даній справі встановлено інші обставини, оскільки зі змісту постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року вбачається, що в судовому засіданні особисто брав участь захисник Андрієнко С.В., однак, не погоджуючись з даною постановою, з клопотанням про видачу копії постанови до суду після судового засідання на власний розсуд не звертався. 

В матеріалах справи наявна постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року, у якій роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, а саме протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Вказана обставина свідчить про те, що захисник Андрієнко С.В. був обізнаний про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні захисника Андрієнка С.В. і його обізнаність з результатами розгляду справи захисник мав можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 27 лютого 2026 року включно, тому подання апеляційної скарги лише 01 березня 2026 року свідчить про нічим не обґрунтоване зволікання.

Посилання захисника на відсутність електроенергії у період з 20 лютого 2026 року по 27 лютого 2026 року саме по собі не може вважатися об`єктивною та непереборною перешкодою для своєчасного звернення з апеляційною скаргою, оскільки перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався до зазначеного періоду - з 18 лютого 2026 року, крім того, клопотання не містить доказів того, що відключення електроенергії тривали в зазначений період з 20 лютого 2026 року по 27 лютого 2026 року безперервно у робочий час, що унеможливило вчасну подачу апеляційного скарги.

Захисник Андрієнко С.В. не навів змістовних і вагомих аргументів щодо вчинення всіх необхідних і можливих дій, які вказували б на його бажання реалізувати процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, не довів, що в цій справі можливість вчасного подання апеляційної скарги не мали суб`єктивного характеру, тобто не залежали від його волевиявлення.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало захиснику реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції протягом встановленого законом і розумного строку з наданням доказів того, що він вживав відповідних заходів, спрямованих на захист прав та інтересів в судовому порядку.

Пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку учасника провадження щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційним судом не оцінюються як такі, що за хронологією подій не мають правового значення для оцінки поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, інші доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в зв`язку з тим, що ухвалою від 15 квітня 2026 року Київський апеляційний суд повернув вперше подану 01 березня 2026 року апеляційну скаргу, посилаючись на відсутність документів, які підтверджують повноваження адвоката на участь в розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисником Андрієнком С.В. подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, причини пропуску строку є неповажними, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Андрієнку Сергію Володимировичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в порушенні 13.1 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.