ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа № 910/11524/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Євсікова О.О. 
Корсака В.А. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025
у справі № 910/11524/25 (суддя Паламар П.І.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" (далі - позивач; ТОВ "Акванова Інвестмент"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач; апелянт; скаржник) 4 556 101,77 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" м. Києва задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" 3 282 824,12 грн боргу, 974 294,78 грн інфляційних втрат, 294 633,76 грн 3% річних, 54 621,03 грн судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.
За висновками місцевого господарського суду, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості відпущеної електроенергії протягом лютого-липня 2022 року за договором № 5951/04 від 31.12.2009 (з урахуванням додаткової угоди № 958/01/20 від 31.03.2020) у відповідача наявна основна сума заборгованості в розмірі 3 282 824,12 грн, строк оплати якої настав, а тому позовна вимога про стягнення вказаної суми боргу та 974 294,78 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимога щодо стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 294 633,76 грн, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" арифметично невірно здійснено розрахунок цієї вимоги. 
Також додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Як зазначено місцевим господарським судом, враховуючи обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, які є однотипними у низці ініційованих позивачем та пов`язаною з ним особою судових спорах за участю відповідача, характер спору, з приводу вирішення якого склалася стала судова практика, складність справи та розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" про розподіл судових витрат підлягає задоволенню частково, зокрема в розмірі 15 000,00 грн
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями Державне підприємство "Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 в частині задоволених вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 3 282 824,12 грн, 97 4294,78 грн інфляційних втрат, 294 633,76 грн 3% річних, 54 621,03 грн судового збору; ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю; скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 в частині задоволення заяви та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга в межах оскарження основного рішення обґрунтована тим, що таке прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що судом І-ої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та проігноровано доводи відповідача щодо особливостей регулювання спірних правовідносин в контексті останніх змін до законодавства, що підлягає застосуванню.
Державне підприємство «Гарантований покупець» зазначає, що при прийнятті основного рішення місцевим господарським судом не взято до уваги наступні обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема не враховано наявної заборгованості Національної енергетичної компанії «Укренерго» перед відповідачем та внесення змін до Порядку № 641; положень п. 11.4 Порядку № 641 щодо розрахунку обсягу зобов`язання; особливостей правового регулювання під час дії воєнного стану.
Апелянт вказує, що згідно договору № 0414-09051/52/01 від 26.06.2019 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, заборгованість НЕК «Укренерго» перед Державним підприємством «Гарантований покупець» за надану у спірному розрахунковому періоді послугу становить 16,303 млрд. грн, при цьому, місцевим господарським судом не враховано вказаних обставин. 
Крім цього, судом 1-ої інстанції не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Державним підприємством «Гарантований покупець» у відповідному розрахунковому періоді.
Крім того, апеляційна скарга містить посилання скаржника на те, що позивач має заборгованість перед Державним підприємством «Гарантований покупець» за договором про участь у балансуючій групі відповідача від 25.01.2024 № 692/07/24, на розмір якої зменшуються спірні зобов`язання відповідача, відповідно позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 145 995,93 грн не підлягають задоволенню.
Також скаржником зазначається, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано обставину наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин наказів Міненерго № 140 від 28.03.2022 та № 206 від 15.06.2022 при вирішенні питання щодо розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у межах частини спірного періоду.
Апелянтом наголошується й на тому, що господарський суд повною мірою не дослідив доводи відповідача щодо дії непереборної сили - російської агресії проти України, що унеможливлює стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат. 
В частині оскарження додаткового рішення апелянтом вказується, що стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу понесені у суді першої інстанції не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025, апеляційна скарга в справі № 910/11524/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Демидова А.М.
У зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/388/26 від 05.02.2026 призначено повторний автоматизований розподіл.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026 справу № 910/11524/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя: Алданова С.О., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11524/25; розгляд справи призначено на 04.05.2026.
На адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. За твердженнями ТОВ "Акванова Інвестмент", відповідачем було здійснено лише частковий розрахунок згідно договору № 5951/04 від 31.12.2009 за обсяги проданої електричної енергії:
за лютий 2022 року відповідачем загалом сплачено 1 485 202,79 грн. (дати платежів: 15.02.2022; 24.02.2022), поточна заборгованість складає 114 116,62 грн.;
за березень 2022 року відповідачем загалом сплачено 587 924,14 грн. (дати платежів: 29.03.2022; 07.04.2022), поточна заборгованість складає 987 422,11 грн.;
за квітень 2022 року відповідачем загалом сплачено 851 895,36 грн. (дати платежів: 15.04.2022; 25.04.2022; 06.05.2022; 06.06.2023), поточна заборгованість складає 873 793,90 грн.;
за травень 2022 року відповідачем загалом сплачено 425 105,90 грн. (дати платежів: 16.05.2022; 25.05.2022; 07.06.2022), поточна заборгованість складає 729 230,09 грн.;
за червень 2022 року відповідачем загалом сплачено 327 053,36 грн. (дати платежів: 15.06.2022; 27.06.2022; 30.06.2022; 29.07.2022; 25.08.2022), поточна заборгованість складає 371 309,40 грн.;
за липень 2022 року відповідачем загалом сплачено 336 255,21 грн. (дати платежів: 14.07.2022; 25.07.2022; 29.07.2022), поточна заборгованість складає 206 952,00 грн.
Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за період лютий-липень 2022 року складає 3 282 824,12 грн та підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії.
На думку позивача, доводи відповідача щодо застосування постанови НКРЕКП № 652 від 03.04.2024 є безпідставними, оскільки її положення не звільняють його від обов`язку повної оплати придбаної електроенергії, а сама постанова набрала чинності лише з дня її прийняття.
Як вважає позивач, відповідач разом із відзивом на позовну заяву не надав доказів реалізації зазначеного права, адже Державне підприємство «Гарантований покупець» мав можливість вчинити дії на реалізацію свого права зменшення розрахунків шляхом надіслання позивачу заяви про зарахування однорідних вимог та підписання додаткової угоди до Договору постачання теплової енергії. 
Тобто, відповідач мав чітко визначити, на які саме суми, за які періоди, та згідно яких актів ним реалізовано право на зменшення рівня розрахунків. Проте зазначеним правом відповідач не скористався та доказів суду не надано.
Щодо доводів апелянта про оскарження додаткового рішення, то позивач зазначає, що підписаний між Товариством та АО «ПРІОРИТЕТ» акт про надані послуги від 04.12.2025 фіксує факт надання послуг, а тому витрати на професійну правничу допомогу, є документально підтвердженими, співмірними з урахуванням складності справи, витраченого часу та обсягом наданих послуг. 
Представник апелянта в судовому засіданні 04.05.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувані рішення залишити без змін.
01.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від Державного підприємства "Гарантований покупець» надійшло клопотання, в якому повідомило про державну реєстрацію юридичної особи - Акціонерного товариства «Гарантований покупець», а також про припинення державної реєстрації державного підприємства «Гарантований покупець», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань і відповідно просило залучити до участі у справі №910/11524/25 Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код юридичної особи: 43068454) в якості відповідача, як правонаступника Державного підприємства «Гарантований покупець».
Колегія суддів, розглянувши клопотання, перевіривши наявні в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості щодо відповідача, дійшла до наступного висновку.
Відповідно до приписів ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Як вбачається з відомостей ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 21.04.2026 відбулось перетворення Державного підприємства «Гарантований покупець» в Акціонерне товариство «Гарантований покупець» з тим самим кодом ЄДРПОУ.
Частиною 1 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно ст. 108 Цивільного кодексу України встановлено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.
З відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що АТ «Гарантований покупець» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Гарантований покупець».
Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи.
Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.
Згідно ст. 52 ГПК України у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Таким чином, оскільки перетворення є одним із видів правонаступництва, враховуючи наведені приписи Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для проведення заміни відповідача Державне підприємство «Гарантований покупець»; його правонаступником - Акціонерне товариство «Гарантований покупець».
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Апеляційний розгляд здійснювався із застосуванням норм матеріального права, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 31.12.2009 між Державним підприємством "Енергоринок" (Підприємство; Гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" було укладено договір № 5951/04 (скорочено - договір) згідно з яким позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" купувати електроенергію, вироблену ним, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.
30.06.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" укладено додаткову угоду № 128/01 до договору, що є його невід`ємною частиною, згідно з якою змінено назву "Державне підприємство "Енергоринок" на "Державне підприємство "Гарантований покупець", приведено договір у відповідність до типового договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом між ним та відповідачем.
31.03.2020 між Державним підприємством "Гарантований покупець" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" було укладено додаткову угоду № 958/01/20 до договору, якою слова "виробник за "зеленим" тарифом" замінено словами "продавець за "зеленим" тарифом", а також пункти 1-7 вищевказаного договору викладено в новій редакції.
Зазначені правочини підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.
Відповідно до п. 1.1 договору (у редакції додаткової угоди від 30.06.2019 № 958/01/20) продавець за "зеленим тарифом" зобов`язався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 641 від 26.04.2019 (далі - Порядок № 641 від 26.04.2019), Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП № 2804 від 13.12.2019 (далі - Порядок № 2804 від 13.12.2019).
Згідно п. 3.1 договору (у редакції додаткової угоди № 30.06.2019 № 958/01/20) обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 від 26.04.2019 або глави 5 Порядку № 2804 від 13.12.2019 на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 № 641 від 26.04.2019 або глави 4 № 2804 від 13.12.2019.
За п. 3.3 договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються згідно з главою 10 Порядку № 641 від 26.04.2019 або главою 6 Порядку № 2804 від 13.12.2019.
Відповідно до п.п. 10.1., 10.2., 10.4 Порядку № 641 від 26.04.2019 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7. та 8.8. глави 8 Порядку № 641 від 26.04.2019, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до п.п. 8.7. та 8.8 глави 8 Порядку № 641 від 26.04.2019, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.
З урахуванням положень глав 7 та 8 Порядку № 641 від 26.04.2019 гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
Після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Постановою НКРЕКП від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора - 12.09.2022).
Постановою НКРЕКП від 20.09.2022 № 1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у липні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора - 21.09.2022).
У спірний період (лютий 2022 року - липень 2022 року) Товариством було продано, а Підприємством куплено відпущену електричну енергію у загальному розмірі 7 292 717,95 грн (разом із ПДВ), що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії:
від 28.02.2022 (за лютий 2022 року) на суму 1 599 319.41 грн;
від 31.03.2022 (за березень 2022 року) на суму 1 575 346.25 грн;
від 30.04.2022 (за квітень 2022 року) на суму 1 725 689.26 грн;
від 31.05.2022 (за травень 2022 року) на суму 1 154 335.99 грн;
від 30.06.2022 (за червень 2022 року) на суму 698 362.76 грн;
від 31.07.2022 (за липень 2022 року) на суму 539 664.28 грн;
а також актом коригування:
від 31.07.2022 за липень 2022 року на суму 3 542.93 грн.
Вказані акти підписані уповноваженими представниками Товариства та Підприємства без жодних претензій та/або зауважень.
Вищезазначена заборгованість була сплачена Підприємством частково, що підтверджується виписками по банківському рахунку позивача:
за лютий 2022 року відповідачем загалом сплачено 1 485 202,79 грн. (дати платежів: 15.02.2022; 24.02.2022), поточна заборгованість складає 114 116,62 грн.;
за березень 2022 року відповідачем загалом сплачено 587 924,14 грн. (дати платежів: 29.03.2022; 07.04.2022), поточна заборгованість складає 987 422,11 грн.;
за квітень 2022 року відповідачем загалом сплачено 851 895,36 грн. (дати платежів: 15.04.2022; 25.04.2022; 06.05.2022; 06.06.2023), поточна заборгованість складає 873 793,90 грн.;
за травень 2022 року відповідачем загалом сплачено 425 105,90 грн. (дати платежів: 16.05.2022; 25.05.2022; 07.06.2022), поточна заборгованість складає 729 230,09 грн.;
за червень 2022 року відповідачем загалом сплачено 327 053,36 грн. (дати платежів: 15.06.2022; 27.06.2022; 30.06.2022; 29.07.2022; 25.08.2022), поточна заборгованість складає 371 309,40 грн.;
за липень 2022 року відповідачем загалом сплачено 336 255,21 грн. (дати платежів: 14.07.2022; 25.07.2022; 29.07.2022), поточна заборгованість складає 206 952,00 грн. 
У зв`язку з несплатою Підприємством у повному обсязі вартості відпущеної електроенергії у період: лютий 2022 року - липень 2022 року, за договором № 5951/04 від 31.12.2009, Товариство звернулось з відповідним позовом до суду про стягнення з відповідача 3 282 824,12 грн. боргу, 974 294,78 грн. інфляційних втрат 298 982,87 грн. 3% річних, а також понесені ним у справі судові витрати, у т.ч. 22 780,51 грн.
Відповідач проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог та зазначав:
- наявність заборгованості ОСП перед Гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги виключає виникнення зобов`язання Гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за "зеленим" тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця в частині, пропорційній до розміру заборгованості НЕК "Укренерго" перед Гарантованим покупцем за послугу у такому місяці, тобто за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем у відповідному розрахунковому періоді;
- при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають сплаті за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом у період воєнного стану необхідно керуватися нормативно-правовими актами, які встановлюють регуляторні механізми щодо розміру розподілу грошових коштів, зокрема наказами Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" (далі - Наказ № 140 від 28.03.2022) та від 15.06.2022 № 206 "Про розрахунки з виробниками за "зеленим" тарифом" (далі - Наказ № 206 від 15.06.2022). 
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що спірні правовідносини щодо стягнення боргу за поставлену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України (норми якого були чинними на час спірних правовідносин), Законом України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами.
Стаття 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься також у ст. 193 Господарського кодексу України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, який 28.08.2025 введено в дію).
Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.
Водночас нормами спеціального законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.
Згідно ч.ч. 4-5 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний купувати весь обсяг електричної енергії, відпущеної виробниками, які за результатами аукціону набули право на підтримку, за аукціонною ціною з урахуванням надбавки до неї протягом всього строку надання підтримки, якщо такі виробники входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. Обсяг відпущеної такими виробниками електричної енергії у кожному розрахунковому періоді (місяці) визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Купівля-продаж такої електричної енергії здійснюється на підставі договору купівлі-продажу електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку, що укладається відповідно до частини п`ятої статті 71 цього Закону. Гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.
За п. 8.3 Порядку № 641 фактичний обсяг відпущеної/спожитої продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.
Відповідно до п. 10.1 Порядку № 641 до 15 числа (включно) розрахункового місяця Гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженою особою, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави Порядку № 641, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 Порядку № 641, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Відповідно до п. 10.2 Порядку № 641 з урахуванням положень його глав 7 та 8 Гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженою особою, на електронну адресу.
Згідно п. 10.3 Порядку № 641 після отримання від Гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони. Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою. У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого Гарантованим покупцем, продавець письмово повідомляє про це Гарантованого покупця.
За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому Гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.
У п. 10.4 Порядку № 641 зазначено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Таким чином, виходячи з наведених положень, Акціонерне товариство "Гарантований покупець" зобов`язано здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за "зеленим" тарифом у три етапи: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів після отримання акта та оприлюднення рішення НКРЕКП про затвердження розміру вартості послуги.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" Товариство має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.
Згідно з пунктом 8 частини 9 статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" Підприємство зобов`язане сплачувати своєчасно та у повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.
Додатковою угодою № 958/01/20 від 31 березня 2020 року сторони у справі внесли зміни в Договір.
За умовами Договору з урахуванням додаткової угоди до нього позивач як виробник за "зеленим" тарифом, зобов`язався продавати, а відповідач купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену ним за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у т.ч. Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26 квітня 2019 р. (далі - Порядок) або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП № 2804 від 13 грудня 2019 р.
Відповідно до п.п. 2.3., 2.4., 2.5. договору в редакції додаткової угоди № 958/01/20 від 31 березня 2020 року виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючи одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.
Продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за "зеленим" тарифом, за тарифами, величини яких, для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Регулятором, у Національній валюті України.
Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку.
Згідно п. 3.1. договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих Гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Відповідно до умов п. 3.3. договору в редакції додаткової угоди № 869/01/21 від 26 лютого 2021 року оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку.
Як вже зазначалось, згідно з актами купівлі-продажу електроенергії та актами коригування, які підписані уповноваженими представниками сторін без жодних претензій та/або зауважень, та враховуючи часткову оплату, розмір основної заборгованості відповідача за договором у спірний період (лютий 2022 року - липень 2022 року), який також не був спростований відповідачем, становив 3 282 824,12 грн.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.
За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до приписів статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Таким чином, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.
Оскільки постанови НКРЕКП № 1117, № 1190 були затверджені та оприлюднені у встановленому законом порядку, то розрахунки за електричну енергію, відпущену в період лютий 2022 року - липень 2022 року, необхідно здійснювати у порядку та строки, встановлені пунктом 10.4 Порядку № 641 - протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора.
Зокрема, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №№: 1117 від 9 вересня 2022 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 12 вересня 2022 року), 1190 від 20 вересня 2022 року (дата оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора 21 вересня 2022 року) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу, зокрема, протягом лютого-липня 2022 року.
З урахуванням наведеного, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за електричну енергію, поставлену протягом лютого-червня 2022 року в строк до 15 вересня 2022 року, липня 2022 року - до 26 вересня 2022 року.
Отже, враховуючи наведене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості відпущеної електроенергії у спірний період (лютий 2022 року - липень 2022 року) за договором (з урахуванням внесених змін), а також враховуючи часткове погашення основної заборгованості, на переконання колегії суддів обґрунтованими є висновки суду попередньої інстанції про наявність у відповідача основної суми заборгованості у розмірі 3 282 824,12 грн, строк оплати якої настав, як наслідок, задоволення позовної вимоги про стягнення вказаної суми основного боргу в повному обсязі.
Крім того, позивач у позові просив стягнути з відповідача 3% річних - 298 982,87 грн та інфляційні втрати - 974 294,78 грн.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму основного простроченого зобов`язання. 
Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, як і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17).
Також судова колегія враховує, що Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).
Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті. Водночас частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення, і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Так, перевіривши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню в сумі 974 294,78 грн, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права.
У свою чергу, при обчисленні позивачем 3% річних, які заявлені до стягнення в розмірі 298 982,878 грн, останнім допущено арифметичну помилку. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню згідно арифметично правильного розрахунку втрат 3% річних, здійсненого останнім, який складає 294 633,76 грн.
Тим самим, судом апеляційної інстанції відхиляються, як невмотивовані, доводи апелянта у вказаних частинах.
Щодо тверджень відповідача про те, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем за розрахункові місяці лютого 2022 року - липня 2022 року, на його думку, начебто не виникли, в зв`язку з тим, що НЕК "Укренерго" не сплатило послугу в повному обсязі, - суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
За наведеного, з огляду на положення Порядку № 641, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100% оплати за поставлену електричну енергію за періоди, в тому числі, лютий 2022 року - липень 2022 року є таким, що настав.
З цих підстав, судовою колегією відхиляються відповідні аргументи скаржника, як необґрунтовані.
У частині аргументів скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції положень наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 та від 15.06.2022 № 206, в тому числі стосовно правових підстав для стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат за період лютий - липень 2022 року, судова колегія зазначає таке.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 та від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22, у наведених вище Наказах № 140 та № 206:
- мова йде про розподіл коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з Державним підприємством "Гарантований покупець";
- накази не звільняють Гарантованого покупця від повної оплати придбаного товару;
- накази не змінюють обов`язку ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці;
- на час воєнного стану на Гарантованого покупця було покладено обов`язок пропорційного розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел з урахуванням коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 не знайшла підстав для відступу від наведених висновків щодо застосування положень частини восьмої статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункту 10.4 Порядку № 641, Наказів № 140 та № 206, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23, від 11.04.2024 у справі № 910/9100/22, з урахуванням уточнення такого змісту:
- накази № 140 та № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань Гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641;
- вказані накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для Гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.
Між тим Наказ № 206, як і попередній Наказ № 140, жодним чином не обмежують право виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним договором, а також не змінюють строків виникнення та виконання грошових зобов`язань Гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.
Оскільки положення Наказів № 140 та № 206 не змінюють порядку та строків розрахунків за придбану електричну енергію за договором, укладеним з виробником електричної енергії за «зеленим» тарифом у період дії особливого періоду, то для визначення строку виконання грошового зобов`язання Гарантованим покупцем у розмірі 100% оплати за поставлену електричну енергію виробника за «зеленим» тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не підлягає доведенню обставина наявності або відсутності на рахунках ДП «Гарантований покупець» коштів, необхідних для розрахунку з виробником.
Стосовно доводів відповідача щодо права на зменшення розрахунків та наявності заборгованості позивача з врегулювання небалансів, то судовою колегією вказується таке.
Постановою НКРЕКП від 03.04.2024 № 652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" викладено у такій редакції: "Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення".
Водночас, ці положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.
Колегія суддів враховує посилання відповідача на пункт 5 постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 року № 178 "Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку № 641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з 8 вересня 2022 року по 26 січня 2024 року.
Норма абзацу 3 підпункту 13 пункту 1 Постанови № 332, якою відповідачу надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, може бути застосована у позапроцесуальному порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог й у позивача відпали б підстави позову у відповідній частині.
Відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", гарантований покупець та виробник за "зеленим" тарифом при виникненні взаємної однорідної заборгованості мають право проводити зарахування зустрічних однорідних вимог між собою за взаємною згодою сторін, у тому числі мають право здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог щодо заборгованості за відпущену електричну енергію за "зеленим" тарифом та заборгованості виробників за "зеленим" тарифом з оплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця.
В межах вказаного колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року в cправі № 910/12271/24, в якій зазначено, що суд апеляційної інстанції у цій справі стосовно доводів відповідача про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем за послуги з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії, відхиляючи його доводи про необхідність застосування приписів постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", якою абзац 3 підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 викладено у такій редакції: "Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення", зазначив про те, що положення вказаної постанови не звільняють підприємство від обов`язку здійснення ним повної оплати придбаної електричної енергії за відповідними договорами. Відповідні положення постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652 набрали чинності з дня її прийняття. 
У постанові Верховного Суду від 23.09.2025 у справі № 910/7880/24, залишаючи без змін судові рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТГ Солар 5" про стягнення з ДП "Гарантований покупець" основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначав, що суди попередніх інстанцій установили відсутність підстав для зменшення суми боргу на існуючу суму заборгованості позивача перед відповідачем за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, оскільки таке право згідно з абзацом 3 підпункту 13 пункту 1 постанови № 332 відповідачем не реалізовано, а доказів зустрічного зарахування сторонами не надано. Суд вказував на відсутність підстав втручатися у договірні відносини сторін та самостійно зменшувати суму заявленої заборгованості, навіть у випадку визнання позивачем боргу в цій частині. Суд звернув увагу відповідача, що він не позбавлений права в судовому порядку стягнути з позивача суму боргу за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії в межах окремого позовного провадження. З огляду на встановлені судами у справі № 910/7880/24 обставини, аргументам відповідача щодо наявності у нього права на зменшення рівня розрахунків з позивачем на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, було надано судом першої інстанції належну правову оцінку та з урахуванням встановлених фактичних обставин щодо не реалізації відповідачем цього права, такі доводи мотивовано відхилені судом. Верховний Суд у справі № 910/7880/24 звернув увагу на те, що такі висновки місцевого господарського суду повністю узгоджуються з підставами відхилення аналогічних аргументів ДП "Гарантований покупець" судами у справі № 910/6904/24 з подібними правовідносинами, правильність та обґрунтованість чого підтвердив Верховний Суд у постанові від 14.08.2025, ухваленій у зазначеній справі. 
Колегія суддів в рамках справи, що розглядається, акцентує, що доказів того, що відповідач звертався до позивача з заявою про припинення зобов`язання з оплати боргу за спірний період матеріали справи не містять. Немає підтверджень й здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за взаємними заборгованостями.
Так само, у разі наявності в позивача заборгованості перед відповідачем, останнього не було позбавлено права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, таким процесуальним правом відповідач не скористався.
А тому відсутні підстави для зменшення або зміни розміру заявлених у цій справі позовних вимог щодо спірної суми основного боргу. 
Отже, за цих підстав, судовою колегією відхиляються відповідні аргументи скаржника, як необґрунтовані. 
У частині аргументів апелянта щодо настання форс-мажорних обставин, які, як вважає останній, звільняють його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, судова колегія зазначає наступне.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).
З частин 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до положень абз. 1 ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Разом з цим ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.
Нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.
Колегія суддів зазначає, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків їх виконання; цей інститут спрямований виключно на звільнення від відповідальності за невиконання або прострочення виконання зобов`язання на період дії таких обставин.
Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 217 Господарського кодексу України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/8741/22.
Також колегія суддів зазначає, що в договорі сторонами погоджено, що обставинами непереборної сили є стихія, страйк, локаут, інший промисловий розлад, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, саботаж, акт вандалізму, блискавка, пожежа, буря, повінь, землетрус, нагромадження снігу або ожеледь, нестача води через погодні чи довкільні умови, вибух, ситуації, що створюють загрозу сталості ОЕС України та енергетичній безпеці України, або її окремих регіонів, що спричиняють неможливість виконання однією із сторін зобов?язань за цим Договором (пункт 6.1). При настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків (пункт 6.2). Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою Торгово-промислової палати України (пункт 6.3). Потерпіла сторона негайно дає повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події (пункт 6.4).
Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Отже, відповідний сертифікат ТПП України є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.
Втім, матеріали справи не містять ані доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання, ані документально підтвердження належними доказами настання таких обставин (наданий сертифікат Торговельно-промисловою палатою України або її регіональними підрозділами).
За викладеного, колегією суддів критично оцінюються доводи скаржника щодо звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання через настання відповідних форс-мажорних обставин.
Щодо додаткового рішення, колегія суддів вказує таке.
Через підсистему «Електронний суд» від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
Відповідачем через систему "Електронний суд" місцевого господарського суду подано заперечення на вказану заяву.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акванова Інвестмент" 15 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1 - 4, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із, зокрема: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Одночасно, за змістом частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
За статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничої допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
На підставі долучених до матеріалів справи документів, апеляційним господарським судом встановлено, що 01.08.2024 між Адвокатським об`єднанням «Пріоритет» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акванова Інвестмент" (клієнт; замовник) укладено договір про надання правничої допомоги № 01/08-2024/AI.
Згідно з п. 1.1 договору адвокатське об?єднання зобов?язується здійснити захист, представництво та передбачені цим Договором, види правової допомоги Клієнту, на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов?язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.
05.09.2025 між Адвокатським об?єднанням «Пріоритет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акванова Інвестмент" (клієнт; замовник) укладено додаткову угоду №4 до договору про надання правничої допомоги №01/08-2024/AI.
Пунктом 1.1 додаткової угоди до договору №01/08-2024/AI передбачено, що адвокатське об?єднання зобов?язується надати Клієнту правничу допомогу в ході здійснення позовної роботи щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акванова Інвестмент» з Державного підприємства «Гарантований покупець» суми основного боргу, 3% річних та інших втрат у загальному розмірі 4 556 101,77 грн. (чотири мільйони п?ятсот п?ятдесят шість тисяч сто одна гривня сімдесят сім копійок) за період: лютий-липень 2022 року за Договором №5951/04 від 31.12.2009 року, в тому числі, забезпечити представництво прав та оспорюваних законом інтересів клієнта при розгляді даної справи судами.
Пунктом 3.1 додаткової угоди до договору №01/08-2024/AI визначено, що вартість послуг, які передують поданню позовної заяви надаються при складанні та поданні позовної заяви, складанні інших процесуальних документів до суду першої інстанції та під час супроводження справи в суді першої інстанції становить 22 780 грн, які підлягають сплаті клієнтом на користь адвокатського об?єднання протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції.
З опису наданих послуг за договором про надання (правничої) допомоги вбачається, що адвокатом було надано наступні послуги:
- аналіз наданих клієнтом документів, що стосуються предмета договірних відносин, порядку підписання актів купівлі-продажу електроенергії, строків та порядку розрахунків;
- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС позовної заяви про стягнення суми заборгованості в розмірі 4 556 101,77 грн.
- проведення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та формування додатків до позову;
- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС відповіді на відзив у справі №910/11524/25;
- участь у судовому засіданні в приміщенні Господарського суду міста Києва по справі № 910/11524/25;
- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС додаткових пояснень у справі №910/11524/25;
- участь у судових засіданнях в приміщенні Господарського суду міста Києва по справі №910/11524/25.
04 грудня 2025 року між Адвокатським об`єднанням та Товариством підписано акт про надання послуг на суму 22 780,51 грн. 
Поряд із цим, судова колегія звертає увагу, що в даному випадку судом першої інстанції при визначенні суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, правильно враховано критерії визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема розумності, співмірності та пропорційності, а також взято до уваги часткове задоволення позову та заперечення відповідача, як наслідок зменшено розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 15 000,00 грн із заявлених 22 780,51 грн.
Отже, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2, 3 ст. 124, ч.ч. 5, 6 ст. 129 ГПК України, зважаючи на зазначені вище докази, що підтверджують надання виконавцем правничої допомоги клієнту, з урахуванням правил пропорційності розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції, беручи до уваги подані відповідачем заперечення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем по суті подано належні докази в обґрунтування обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Крім того, колегія суддів вважає вмотивованими висновки про співмірність, розумність та необхідність судових витрат у цій справі з урахуванням предмета спору, складності відповідної роботи, що є підставою для часткового задоволення заяви та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій у сумі 15 000 грн., із заявлених 22 780,51 грн.
Зважаючи на вищевикладене, колегією суддів відхиляються, як невмотивовані, доводи апелянта щодо неправильного застосування місцевим господарським судом ст.ст. 126, 129 ГПК України, викладені в частині невідповідності, на його думку, суми компенсації, присудженої до стягнення, обсягам наданих послуг представником позивача та її неспівмірності зі складністю справи № 910/11524/25. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За висновками судової колегії, доводи апелянта про те, що оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11524/25 відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів в цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача в справі).
Керуючись ст.ст. 129, 244, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11524/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11524/25 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство "Гарантований покупець".
5. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 25.05.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак