ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2026 р. Справа№ 911/2929/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Бестаченко О.Л.
суддів: Шаратова Ю.А. 
Скрипки І.М. 

секретар судового засідання - Васильченко А.І.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.04.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 18.07.2024 (повний текст складено та підписано 06.11.2024)
у справі № 911/2929/19 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)
за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України 
до:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур", 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", 

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест", 
2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Терра Інвест", 
3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Динамо" Київ",
4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Славутич-Дельфін",
5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект", 
6) Товариство з обмеженою відповідальністю "Стокс-Бізнес", 
про витребування земельних ділянок,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Прокурор Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська облдержадміністрація), Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівська райдержадміністрація), Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" (далі - ТОВ "ІК "Спорт-Тур"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" (далі - ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент") про:
- визнання недійсними розпоряджень Київської облдержадміністрації від 05.12.2003 № 776 "Про надання в оренду земельної ділянки", від 26.02.2004 № 88 "Про надання в оренду земельних ділянок", від 17.09.2004 № 646 "Про надання в оренду земельної ділянки" (далі - спірні розпорядження Київської облдержадміністрації/розпорядження Київської облдержадміністрації від 05.12.2003 № 776, від 26.02.2004 № 88, від 17.09.2004 № 646);
- визнання недійсними розпоряджень Обухівської райдержадміністрації від 01.11.2004 № 697 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" під розміщення об`єктів для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей", від 01.11.2004 № 696 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Сток-Бізнес" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів", від 01.11.2004 № 698 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Інвестпроект" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів", від 01.11.2004 № 695 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ "Футбольний клуб "Динамо" Київ" під розміщення об`єктів для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів" (далі - спірні розпорядження Обухівської райдержадміністрації/розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 01.11.2004 № 697, від 01.11.2004 № 696, від 01.11.2004 № 695, від 01.11.2004 № 698);
- витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ТОВ "ІК "Спорт-Тур" земельної ділянки площею 24,394 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0080 та з незаконного володіння ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району.
Позовні вимоги з посиланням, зокрема на положення статей 16, 20, 21, 321, 328, 387, 388, 393 Цивільного кодексу України, статей 21, 122, 149, 152, 153, 155 Земельного кодексу України, статей 9, 42 Лісового кодексу України, положення Закону України "Про місцеві державні адміністрації" обґрунтовані тим, що Київська облдержадміністрація незаконно вилучила та змінила цільове призначення земель, які належали до лісового фонду у виді єдиного масиву, що свідчить про перевищення Київською облдержадміністрацією своїх повноважень.
Після набуття у власність за оспорюваними розпорядженнями Обухівської райдержадміністрації земельні ділянки були відчужені 27.05.2005 та 06.06.2005 на користь ТОВ "ІК "Спорт-Тур", що свідчить про те, що прийняття оскаржуваних розпоряджень здійснювалося з метою передачі у власність одного приватного суб`єкта земель лісового фонду площею понад 30 га за допомогою пов`язаних з цією особою третіх осіб.
Прокурор зазначав, що незаконне вибуття лісових земель з державної власності у приватну власність становить суспільний інтерес, а також вказував на невжиття уповноваженими органами дій з відновлення порушених прав держави, вказуючи на наявність підстав для визнання поважними причини пропуску позовної давності.
Київська облдержадміністрація, ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" у відзивах на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення, вказували на безпідставність доводів прокурора, а також просили суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2020 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" (далі - ТОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Терра Інвест" (далі - ТОВ "Інвестиційна компанія "Терра Інвест"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Динамо" Київ" (далі - ТОВ "ФК "Динамо" Київ"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Славутич-Дельфін" (далі - ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект" (далі - ТОВ "Інвестпроект"), Товариство з обмеженою відповідальністю "Стокс-Бізнес" (далі - ТОВ "Стокс-Бізнес").
ТОВ "ФК "Динамо" Київ", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просило, зокрема, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.02.2020 матеріали справи № 911/2929/19 передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва. 

Короткий зміст судових рішень у справі
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.03.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи від процесуального позивача надійшла письмова заява про зміну предмета позову, в якій прокурор просив виключити з прохальної частини позову частину позовних вимог та розглядати позов у наступній редакції: "Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" земельної ділянки площею 24,394 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0080; Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району". Також процесуальний позивач просив суд виключити з числа відповідачів у справі Київську обласну державну адміністрацію та Обухівську районну державну адміністрацію.
У судовому засіданні 20.06.2023 Господарський суд міста Києва на місці ухвалив: (1) оцінити заяву прокурора про зміну предмета позову як заяву про відмову від позовних вимог до Київської обласної державної адміністрації та Обухівської районної державної адміністрації, протокольною ухвалою вирішив прийняти дану заяву до розгляду, подальший розгляд справи здійснювати щодо вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" (відтепер відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" (відтепер відповідач-2) в редакції заяви від 24.05.2023.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 позов задоволено повністю, витребувано на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ТОВ "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" земельну ділянку площею 24,394 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0080 та ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельну ділянку площею 10,222 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079.
Суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що розпорядженнями Київської облдержадміністрації фактично змінено цільове призначення земельних ділянок із земель лісового фонду на землі рекреаційного призначення на підставі висновків землевпорядної організації та листів КДЛО "Київліс", якими погоджено зміну цільового призначення земельних ділянок.
Разом з цим, переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (стаття 42 Лісового кодексу України).
Суд установив, що станом на момент прийняття Київською облдержадміністрацією розпоряджень від 05.12.2003 № 776, від 26.02.2004 № 88 та від 17.09.2004 № 646 органу лісового господарства, який погоджував зміну цільового призначення земель, зокрема земель лісового фонду, не існувало.
Згідно з чинним на той час законодавством вилучення від постійних користувачів лісових ділянок державної власності площею понад 10 гектарів для не лісогосподарських потреб, зміна їх цільового призначення з метою використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, та передача таких земельних ділянок у власність або постійне користування (оренду) належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а не обласних або районних державний адміністрацій.
Суд першої інстанції установив, що спірні земельні ділянки на час виникнення спірних правовідносин були вилучені декількома масивами приблизно по 10 га та передані у приватну власність зі зміною цільового призначення без відповідного рішення Кабінету Міністрів України, що є порушенням вимог частини 2 статті 19 Конституції України, статей 20, 57, 122, 149 Земельного кодексу України, статей 9, 42 Лісового кодексу України.
Київська облдержадміністрація та Обухівська райдержадміністрація розпорядилися землями лісового фонду, що є землями державної власності з перевищенням передбачених законом повноважень.
З посиланням на положення статей 387, 388 Цивільного кодексу України суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позивних вимог про витребування земельних ділянок, вказавши на те, що оскільки матеріалами справи встановлено відсутність погодження Кабінету Міністрів України на вилучення, передання в оренду та подальшого продажу земель лісового фонду, то спірні земельні ділянки вибули з державної власності поза волею держави.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 скасовано в частині витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079. 
В решті рішення залишено без змін. 
Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі викладено у такій редакції: "1. Позов Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - задовольнити частково. 2. Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" (01032, м. Київ, б-р. Т. Шевченка, 27-Б; код ЄДРПОУ: 33447980) земельну ділянку площею 24,394 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0080. 3. В решті позову відмовити".
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, придбаної на підставі відплатного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2016, укладеного з ТОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко В. І., оскільки сторони зазначеного правочину не знали, і виходячи з обставин справи, які існували на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, не могли знати, що придбана земельна ділянка вибула з власності держави та відсутності у продавця прав на його відчуження, тому висновок місцевого суду про недобросовісність ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" не відповідає фактичним обставинам справи.
У випадку витребування на користь держави із приватної власності ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки право товариства, який придбав спірне майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до "позбавлення" власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу.
Постановою Верховного Суду від 03.02.2026 касаційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі № 911/2929/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Верховний Суд, скасовуючи постанову та передаючи справу на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, наголосив, що суд апеляційної інстанції зазначаючи про те, що ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" укладаючи з ТОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2016 добросовісно покладалося на відомості з реєстру щодо власника земельної ділянки і, відповідно, не знало і не могло знати про існування прав держави на спірну земельну ділянку, не з`ясовував питання стосовно того, чи дійсно ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" діяло добросовісно за відсутності сумнівів щодо цільового призначення земельної ділянки, яка розташована у лісовому масиві, чи міг знати відповідач про відповідні обставини проявивши розумну обачність, а отже і доведення прокурором наявності підстав для захисту інтересів держави шляхом витребування у ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки лісового фонду, відчуженої поза волею держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 18.07.2024 у справі №911/2929/19 скасувати в частині задоволення позову Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" та витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Кабінету Міністрів України щодо витребування з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079 відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджував, що: підстави представництва інтересів держави прокурором є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи; ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України не підлягає застосуванню судом при вирішенні даного спору; судом порушено принцип мирного володіння щодо майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент"; у розумінні ст. 388 ЦК України апелянт є добросовісним набувачем спірної ділянки; судом не перевірено сплив строків позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
19.02.2026 супровідним листом № 31-11/911/2929/19/22/2026 від 18.02.2026 матеріали справи № 911/2929/19 надійшли з суду касаційної інстанції до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 справу № 910/1364/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Бестаченко О.Л. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Шаратов Ю.А., Скрипка І.М.
Ухвалою від 23.02.2026 справу № 911/2929/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 911/2929/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Бестаченко О.Л., судді: Скрипка І.М., Шаратов Ю.А.; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.03.2026 о 10 год 00; запропоновано учасникам справи подати письмові пояснення щодо обставин справи, з врахуванням вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 03.02.2026.
30.03.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", адвоката Крамаренка Євгенія Віталійовича надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в процесуальних діях в кримінальному провадженні.
30.03.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", адвоката Алексєєва Ігоря Сергійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", адвоката Крамаренка Євгенія Віталійовича, у зв`язку з тим, що до заяви не долучено доказів, на підтвердження зайнятості в процесуальних діях в кримінальному провадженні, задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", адвоката Алексєєва Ігоря Сергійовича, відкладено розгляд справи до 10:00 години 21.04.2026.
20.04.2026 через підсистему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", адвоката Крамаренка Євгенія Віталійовича надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в судовому засіданні в кримінальній справі.
20.04.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент", Ямнича Володимира Євгеновича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з пошуком адвоката з метою представництва інтересів відповідача 2 у суді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотань представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент".

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
09.03.2026 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" надійшли додаткові пояснення, в яких вказано, що всі твердження відповідача 2 у апеляційній скарзі підтримуються ним. При цьому, відповідач 2 додатково наголошує, що ч. 9 ст. 149 ЗК України не застосовується до спірних відносин, а тому ст. 388 ЦК України також не застосовується до спірних відносин, тобто, з огляду на те, що позивач не має права на витребування відповідної земельної ділянки у відповідача 2, а не з тих підстав, що останній є недобросовісним набувачем такої земельної ділянки.
Також відповідач 2 зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази існування відомостей про речові права інших осіб на спірну земельну ділянку (кадастровий номер: 3223151000:06:015:0079) станом на дату її придбання відповідачем 2 у 2016 році. Окрім даних державного реєстру, відповідач 2 також дослідив питання оскаржень в судовому порядку прав стосовно спірної земельної ділянки та встановив, що судами не винесено рішень про наявність прав третіх осіб на таку земельну ділянку. Так, за результатом пошуку за параметром кадастрового номеру спірної земельної ділянки ("3223151000:06:015:0079") та сортування "за зростанням" у єдиному державному реєстрі судових рішень хронологічно перше судове рішення датоване 06.12.2019. За такого, станом на дату придбання спірної земельної ділянки відповідачем 2 (28.12.2016) у зазначеному реєстрі були відсутні судові рішення зі згадуванням її кадастрового номеру. Відсутність таких рішень через майже 13 років з первісного виділення відповідних земельних ділянок з державної власності та закінчення усіх відповідних строків позовної давності були підставою для розумної впевненості відповідача 2 у відсутності будь-яких порушених прав третіх осіб на спірну земельну ділянку. Відповідач 2 ініціативно отримав копію договору від 17.07.2013 та за результатами її вивчення не виявив підстав для сумнівів у правомірності такого придбання спірної земельної ділянки ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест", тобто, продавцем останньої на користь відповідача 2.
Відповідач 2 вказує, що окремих заперечень заслуговує констатація, що спірна земельна ділянка розташована у лісовому масиві, оскільки: (і) Лісовий кодекс України не містить визначення терміну "массив" та "лісовий массив", а отже кваліфікація об`єкту прав з використанням такого словосполучення не відповідає принципу юридичної визначеності (оскільки його можна розуміти по-різному); (іі) судами у цій справі не досліджувалась та прокурором не доводилась конкретна площа лісу на спірній земельній ділянці; (ііі) за відсутності правової категорії "лісового массиву" та даних про площу лісу на спірній земельній ділянці ці питання мали бути об`єктом спеціальних знань і доводитись належними засобами доказування. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази розташування спірної земельної ділянки у "лісовому масиві".
Відповідач 2 вдруге у цій справі наголошує, що за змістом статті 388 ЦК України, добросовісним є набувач, який не знав і не міг знати, що відчужувач майна не мав права його відчужувати. У рішенні суду першої інстанції відсутній висновок про те, що продавець спірної земельної ділянки не мав права її відчужувати на користь відповідача 2. Ця обставина не доводиться прокурором.
Видимих природних властивостей спірної земельної ділянки у лише зоровому сприйнятті недостатньо для однозначного висновку про те, що вона безумовно належить до земель лісового фонду і навіть не може належати до земель рекреаційного призначення. Протилежного позивач не довів, хоч ці обставини належать до його предмету доказування.
Додатково відповідач 2 звертає увагу апеляційного суду на те, що Законом № 4292-IX також статтю 388 ЦК України було доповнено частиною третьою. У відповідача 2 як добросовісного набувача спірної земельної ділянки внаслідок прийняття Закону № 4292-IX її не може бути витребувано з огляду на положення частини 3 статті 388 ЦК України, оскільки земельні ділянки, частково за рахунок яких було сформовано спірну земельну ділянку, були вперше передані з державної власності першому набувачеві понад 21 рік тому, що встановлено рішенням суду першої інстанції.
12.03.2026 до суду від Київської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказано, що відповідно до матеріалів справи спірні земельні ділянки, які набуто у приватну власність за розпорядженнями Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 01.11.2004 за № № 695, 696, 697, 698, становлять єдиний лісовий масив, який розташований у суміжних кварталах 49, 50, 51 Обухівського лісництва ДП "Київське лісове господарство". Вказане підтверджується як графічними матеріалами, наданими ВО "Укрдержліспроект" у листі від 14.11.2019 № 671, так і обставинами формування спірних ділянок.
Сукупність об`єктивних природніх ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірних земельних ділянок, вказує на те, що ТОВ "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" знало або, проявивши розумну обачність, могло знати про те, що ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття спірних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.
Також прокурор звертає увагу суду на той факт, що у даних правовідносинах недобросовісність ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" не обмежується виключно наявністю об`єктивних природніх ознак спірної ділянки лісогосподарського призначення, як передумови для прояву її кінцевим набувачем розумної обачності, а й включає в себе наявність очевидних сімейних та бізнес-зв`язків між засновниками та учасниками юридичних осіб, які у різний проміжок часу були власниками земельних ділянок, за рахунок яких утворено спірні ділянки, що, у свою чергу вказує на те, що характер їх спільних дій (поділ/об`єднання) був заздалегідь спланованим та спрямованим виключно на неправомірне отримання у приватну власність масиву лісових земель площею майже 35 га.
У судове засідання 21.04.2026 з`явилися прокурор та представник позивача.
Прокурор та представник позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024, просили рішення місцевого суду залишити без змін.
У судове засідання 21.04.2026 інші учасники справи явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи, беручи до уваги, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих законом прав та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі інших учасників справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
05.12.2003 Київська облдержадміністрація прийняла розпорядження № 776 "Про надання в оренду земельної ділянки", згідно з яким затверджено розроблений ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" проект відведення земельної ділянки загальною площею 9,98 га (ліси 1-ї групи) за рахунок земель Державного лісогосподарського об`єднання "Київліс" (землі лісового фонду) на території Української міської ради Обухівського району; надано ТОВ "ФК "Динамо "Київ" в оренду на 50 років земельну ділянку, зазначену в пункті 1 цього розпорядження для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів та інших співробітників клубу. Доручено Обухівській райдержадміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації договір оренди вказаної земельної ділянки за умови відшкодування втрат лісогосподарського виробництва у встановленому порядку, передбачивши обмеження щодо її використання, визначенні чинним законодавством та матеріалами погодження проекту відведення.
06.02.2004 Київська облдержадміністрація прийняла розпорядження № 88 "Про надання в оренду земельних ділянок", згідно з яким затверджено розроблений ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" два проекти відведення земельних ділянок загальною площею пор 9,9 га кожна (ліси 1-ї групи) за рахунок земель Київського державного лісогосподарського об`єднання "Київліс" (землі лісового фонду) на території Української міської ради Обухівського району, надано ТОВ "Інвестпроект" та ТОВ "Стокс-Бізнес" в оренду на 50 років кожному по 9,9 га земель під організацію відпочинку та проведення спортивних заходів. Доручено голові Обухівської райдержадміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації договори оренди за умови попереднього відшкодування товариствами втрат лісогосподарського виробництва у встановленому порядку, передбачивши обмеження щодо її використання, визначенні чинним законодавством та матеріалами погодження проекту відведення.
17.09.2004 Київська облдержадміністрація прийняла розпорядження № 646 "Про надання в оренду земельної ділянки", згідно з яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ "Славутич-Дельфін" для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей в межах Української міської ради Обухівського району, розроблений ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою". Вилучено з постійного користування Обухівського лісництва Державного лісогосподарського об`єднання "Київліс" та надано в оренду на 49 років ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" земельну ділянку площею 9,98 га на території Української міської ради Обухівського району для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей. Віднесено вказану земельну ділянку до земель рекреаційного призначення. Доручено Обухівській райдержадміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації договір оренди вказаної земельної ділянки за умови попереднього відшкодування втрат лісогосподарського виробництва у встановленому порядку, передбачивши обмеження щодо її використання, визначенні чинним законодавством та матеріалами погодження проекту відведення.
01.11.2004 Обухівська райдержадміністрація прийняла розпорядження № 695 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ "Футбольний клуб "Динамо" Київ" під розміщення об`єктів для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів", згідно з яким продано у власність ЗАТ "Футбольний клуб "Динамо" Київ" земельну ділянку площею 61221,00 м2 на території Української міської ради Обухівського району Київської області під розміщення об`єктів для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів. Надано дозвіл на розроблення технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю ЗАТ "ФК "Динамо "Київ".
01.11.2004 Обухівською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 969 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Стокс-Бізнес" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів", згідно з яким продано у власність ТОВ "Стокс-Бізнес" земельну ділянку площею 99000 м2 на території Української міської ради Обухівського району Київської області під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів. Надано дозвіл на розроблення технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю ТОВ "Стокс-Бізнес".
01.11.2004 Обухівською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 697 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" під розміщення об`єктів для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей", згідно з яким продано у власність ТОВ " НВФ "Славутич-Дельфін" земельну ділянку площею 86939 м2 на території Української міської ради Обухівського району Київської області під розміщення об`єктів для культурно-оздоровчих цілей. Надано дозвіл на розроблення технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін".
01.11.2004 Обухівською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 698 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Інвестпроект" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів", згідно з яким продано у власність ТОВ "Інвестпроект" земельну ділянку площею 99 000 м2 на території Української міської ради Обухівського району Київської області під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів. Надано дозвіл на розроблення технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю ТОВ "Інвестпроект".
02.11.2004 на виконання зазначених вище розпоряджень Обухівської райдержадміністрації від 01.11.2004 № 695, 696, 697, 698, продано у власність ЗАТ "ФК "Динамо "Київ" (земельна ділянка площею 6,1221 га), ТОВ "Стокс-Бізнес" (земельна ділянка площею 9, 9 га), ТОВ "Інвестпроект" (земельна ділянка площею 9, 9 га) та ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" (земельна ділянка площею 8,6939 га) земельні ділянки на території Української міської ради Обухівського району Київської області під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів, про що укладено відповідні договори купівлі-продажу.
17.11.2004 ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" відчужило на користь ЗАТ "ФК "Динамо "Київ" належну товариству земельну ділянку площею 8,6939 га (кадастровий номер: 3223151000:06:015:0035), про що укладено відповідний договір купівлі-продажу.
27.05.2005 ТОВ "ІК "Спорт-Тур" на підставі договорів купівлі-продажу набуло у приватну власність земельні ділянки загальною площею 34,6160 га за рахунок раніше набутих у власність: ЗАТ "ФК "Динамо "Київ" земельних ділянок за кадастровим номером: 3223151000:06:015:0032, 3223151000:06:015:0035 загальною площею 14, 8160 га; ТОВ "Стокс-Бізнес" земельної ділянки за кадастровим номером: 3223151000:06:015:0034 загальною площею 9,9 га; ТОВ "Інвестпроект" земельної ділянки за кадастровим номером: 3223151000:06:015:0033 загальною площею 9,9 га. За рахунок об`єднання зазначених земельних ділянок було утворено земельну ділянку кадастровий номер 3223151000:06:015:0045 загальною площею 34,6160 га, про що видано державний акт серії ЯА № 677578 від 12.08.2005.
29.11.2004 Обухівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" на нерухоме майно, а саме: спортивну базу за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького) на підставі свідоцтва про право власності від 27.10.2004, видане Обухівською райдержадміністрацією.
30.11.2004 між ТОВ ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" та ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за змістом якого ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" передало у власність ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" нерухоме майно - спортивну базу загальною площею 67,3 м2, яке належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Обухівською райдержадміністрацією 27.10.2004, а ЗАТ "ФК "Динамо" Київ "прийняло об`єкт продажу у власність.
01.12.2004 Обухівським бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2004 зареєстровано право власності ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" на нерухоме майно.
01.03.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" на нерухоме майно: комплекс за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького). Підставою виникнення права власності вказано свідоцтво про право власності від 06.10.2004 наданого Обухівською райдержадміністрацією.
25.05.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності ТОВ "Стокс-Бізнес" на нежитлові будівлі за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького) на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2004 виданого Обухівською райдержадміністрацією.
25.05.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності ТОВ "Інвестпроект" на нежитлові будівлі за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького) на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2004 виданого Обухівською райдержадміністрацією.
27.05.2005 між ТОВ "Стокс-Бізнес" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 1367, за змістом якого ТОВ "Стокс-Бізнес" зобов`язалося передати у власність ТОВ "ІК "Спорт-Тур" об`єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі), які розташовані за адресою: України, Київська область, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького), без номера, а саме: альтанка загальною площею 10,0 м2; фундаменти під вишку загальною площею 12,3 м2.
29.06.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2005 зареєстровано право власності ТОВ "ІК "Спорт-Тур" на нерухоме майно: нежитлові будівлі за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького).
27.05.2005 між ТОВ "Інвестпроект" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 1359, за умовами якого ТОВ "Інвестпроект" зобов`язалося передати у власність ТОВ "ІК "Спорт-Тур" об`єкти нерухомого майна (нежитлові будівлі), які розташовані за адресою: України, Київська обл., м. Українка, вул. Ігнатівська (раніше - вул. Горького), без номера, а саме: КПП загальною площею 67,3 м2, елінг загальною площею 138,6 м2, дизельна загальною площею 30,0 м2.
29.06.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації на підставі цього договору зареєстровано право власності ТОВ "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" на нерухоме майно: нежитлові будівлі за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького).
06.06.2005 між ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" укладено договір купівлі-продажу за реєстраційним № 2149, за умовами якого ЗАТ " ФК "Динамо" Київ" зобов`язалося передати у власність ТОВ "ІК «Спорт-Тур" будівлю спортивної бази, площею 67,3 м2 розташованої в м. Українка, вул. Ігнатівська, буд. б/н, Обухівського району, Київської області, ТОВ "ІК "Спорт-Тур" зобов`язалося прийняти вказану нерухомість і сплатити за неї обумовлену суму.
22.09.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації на підставі цього договору зареєстровано право власності ТОВ "ІК "Спорт-Тур" на нерухоме майно: спортивну базу за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького).
06.06.2005 між ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" зобов`язалося передати у власність ТОВ "ІК "Спорт-Тур" комплекс спортивної бази, що розташована в місті Українка, вул. Ігнатівська, буд. б/н, Обухівського району, Київської області.
29.06.2005 Обухівським бюро технічної інвентаризації на підставі цього договору зареєстровано право власності ТОВ "ІК "Спорт-Тур" на комплекс за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького). 
17.07.2013 ТОВ "ІК "Спорт-Тур" відчужило за договором купівлі-продажу на користь ТОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" земельну ділянку площею 10,2220 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079.
ТОВ "ІК "Спорт-Тур" на підставі договорів купівлі-продажу набуло у власність нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького).
У подальшому, 30.06.2011 між ТОВ "ІК "Спорт-Тур" та ТОВ "ІК "Терра-Інвест" було укладено чотири договори купівлі-продажу, за змістом яких ТОВ "ІК "Спорт-Тур" продало, а ТОВ "ІК "Терра-Інвест" придбало нерухоме майно, розташоване за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького), а 13.07.2011 Обухівським бюро технічної інвентаризації було здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ "ІК "Терра-Інвест" на зазначене майно.
17.07.2013 між ТОВ "ІК "Терра-Інвест" та ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" було укладено договір купівлі-продажу 1/50 часток комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вул. Ігнатівська (вул. Горького).
24.07.2013 між ТОВ "ІК "Терра-Інвест" та ТОВ "ІК "Спорт-Тур" укладено договори купівлі-продажу 49/50 часток комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вулиця Ігнатівська (Горького), а також іншого нерухомого майна за вказаною адресою.
27.12.2015 між ТОВ "Інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" та ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" укладено договір купівлі-продажу 1/50 часток комплексу спортивної бази, розташованої за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, вулиця Ігнатівська (Горького).
28.12.2016 ТОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Укрспортбудінвест" за договором купівлі-продажу відчужило на користь ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" земельну ділянку площею 10,2220 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079.
Зазначені вище обставини свідчать, що в результаті передачі земельних ділянок в оренду, поділу та об`єднання, а потім продажу у приватну власність, ТОВ "ІК "Спорт-Тур" стало власником земельної ділянки площею 24,3940 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0080, а ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" стало власником земельної ділянки площею 10,2220 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0079.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції ухвалюючи постанову та оцінка аргументів учасників справи
Рішення суду першої інстанції від 18.07.2024 оскаржується відповідачем 2 лише в частині задоволених позовних вимог про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079.
У апеляційній скарзі відповідач 2 заперечує підстави представництва інтересів держави прокурором, з чим апеляційний суд не погоджується виходячи з такого.
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді, прокурор у позовній заяві зазначив, що, вилучення земель лісового фонду з державної власності та передача таких земель у приватну власність з порушенням Земельного кодексу України та Лісового кодексу України, порушує права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України.
Листом за вих. №05/09/1-403вих-19 від 13.11.2019 прокуратура зверталась до Кабінету Міністрів України щодо необхідності вирішення питання щодо звернення до суду з відповідною позовною заявою про захист інтересів держави.
Листом за вих. №26759/0/2-19 від 18.11.2019 Секретаріат Кабінету Міністрів України зазначив, що стосовно вжиття заходів реагування з метою захисту прав та інтересів держави звернення надіслано до Мін`юсту, Мінекоенерго, Мінекономіки, Держлісагенству та Держгеокадастру для розгляду.
У зв`язку з тим, що належного реагування та звернення до суду щодо повернення земельних ділянок державної власності з боку Кабінету Міністрів України не було, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура листом за вих. №05/09/1-453вих19 повідомила Кабінет Міністрів України про намір звернутися до господарського суду з даним позовом в інтересах держави.
Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, а Кабінетом Міністрів України допущено бездіяльність, апеляційний суд приходить до висновку, що вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Стосовно аргументу апелянта щодо того, що ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України не підлягає застосуванню судом при вирішенні спору, слід зазначити таке.
Матеріалами лісовпорядкування, наданими суду Київською обласною прокуратурою, що отримані разом із листом Філії "Київського лісового господарства" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" №02-872 від 11.09.2023, підтверджується, що спірні земельні ділянки були виділені із земель лісового фонду та розташовані в суміжних кварталах, а саме 50 вид 11,16, кварталі 50 вид 1, кварталі 51 вид 1,2,4,6 Обухівського лісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року, в адміністративних межах Обухівського району Київської області.
За розпорядженнями Київської ОДА від 05.12.2003 №776 та від 26.02.2004 №88 ЗАТ "ФК "Динамо" Київ" (в подальшому ТОВ "ФК "Динамо "Київ") (9, 98 га), ТОВ "Інвестпроект" (9, 9 га) та ТОВ "Стокс-Бізнес" (9,9 га) надані в оренду на 50 років земельні ділянки (ліси 1-ої групи) за рахунок земель Держаного лісогосподарського об`єднання "Київліс".
При цьому, ні у вказаних розпорядженнях Київської ОДА, ні в подальшому під час продажу земельних ділянок лісового фонду з державної у приватну власність за розпорядженням Обухівської РДА вд 01.11.2004, земельні ділянки не вилучено у Держаного лісогосподарського об`єднання "Київліс", як лісокористувача (землекористувача). Також з вище перелічених розпоряджень не вбачається, що Київською ОДА змінювалась категорія земель, втім земельні ділянки фактично надані під цільове призначення -для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів та інших співробітників клубу.
В той же час, згідно з розпорядженням Київської ОДА від 17.09.2004 № 646 вилучено з постійного користування Обухівського лісництва Держаного лісогосподарського об`єднання "Київліс" та надано в оренду ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" (9,98 га) на 49 років земельну ділянку (лісів) на території Української міської ради Обухівського району для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, віднесено земельну ділянку до земель рекреаційного призначення для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей.
Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав прав на нерухоме майно №189077076 від 18.11.2019, №189080045 від 18.11.2019, що подані разом з позовом, а також відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав прав на нерухоме майно, що надавались прокурором вже під час нового розгляду справи з метою відображення актуальних відомостей щодо спірних земельних ділянок №236549417 від 14.09.2023, №346548088 від 14.09.2023, №371489149 від 26.03.2024, №371501625 - цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 3223151000:015:0080 площею 24,394 га, що перебуває у власності ТОВ "Спорт-Тур" зазначено - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, ідентичне цільове призначення також земельної ділянки за кадастровим номером 3223151000:015:0079 площею 10,222 га, що перебуває у власності ТОВ "КУА "Мтір Ессет Менеджмент" зазначено - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.
У частині 1 статті 19 Земельного кодексу України (тут та надалі у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) визначені категорії земель та передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:
а) землі сільськогосподарського призначення;
б) землі житлової та громадської забудови;
в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;
ґ) землі рекреаційного призначення;
д) землі історико-культурного призначення;
е) землі лісового фонду;
є) землі водного фонду;
ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. 
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу (ч. 7 ст. 122 Земельного кодексу України).
За нормами ч. 1, 2, 9 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Проаналізувавши норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вилучення від постійних користувачів лісових ділянок державної власності площею понад 10 гектарів для не лісогосподарських потреб, зміна їх цільового призначення з метою використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, та передача таких земельних ділянок у власність або постійне користування (оренду) належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а не обласних або районних державний адміністрацій.
Згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України №26759/0/2-19 від 18.11.2019 останнім рішення про вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не приймалось.
Таким чином, спірні земельні ділянки розташовані в суміжних кварталах виділені із земель лісового фонду у розмірі приблизно по 10 га, вилучені у постійного користувача та передані у приватну власність зі зміною цільового призначення без відповідного рішення Кабінету Міністрів України, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 20, 57, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. 9, 42 Лісового кодексу України.
Щодо стверджуваних апелянтом порушень принципів мирного володіння майном суд вказує таке.
Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (див. рішення у справі "Ян та інші проти Німеччини" (Jahn and Others v. Germany).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
За змістом статей 317, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача регулює стаття 388 Цивільного кодексу України, відповідно до норми якої:
- якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 цієї статті);
- майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 2 цієї статті);
- якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 цієї статті).
Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд неодноразово висновували, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих доказів. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).
У пунктах 86-90 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.09.2025 у справі № 922/82/20 зазначено таке:
"86. Добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь обізнаності набувача про правомірність набуття майна в особи, яка немає права на його відчуження. Водночас такі категорії, як "добросовісність", яка належить до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а також недобросовісність не можуть тлумачитися або застосовуватися формально, ґрунтуватися на припущеннях.
87. Добросовісність набувача презумується, тобто набувач буде вважатися добросовісним доки не буде доведено протилежне. Добросовісність дій набувача визначається судом у кожному конкретному випадку.
88. Судова палата зазначає, що поширеним є підхід, відповідно до якого добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знала і не могла знати, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Натомість недобросовісний набувач на момент відчуження спірного майна достеменно знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження немає права.
89. Основними критеріями, які визначають добросовісність/недобросовісність набувача майна є такі категорії, як "знав/не знав", "міг знати/не міг знати".
90. За загальним правилом, під поняттям "знав" необхідно розуміти не лише безпосередню обізнаність особи в тому, що вона набуває майно в суб`єкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Що ж до поняття "міг знати", то воно характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про це".
У пунктах 48, 49 постанови від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17 Верховний Суд звернув увагу, що добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісного набувача, зокрема, у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункт 116), 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 4-473 цс 18, пункт 125.4), від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 108), від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункт 90), від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18).
Тому набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно. Якщо перевірка нерухомого майна дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).
Ліс - тип природних комплексів, у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. (ч. 1-3 ст. 1 Лісового кодексу України (далі - ЛК України); тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору від 28.12.2016 купівлі-продажу спірної земельної ділянки).
Закон обмежив передання земельних ділянок лісогосподарського призначення у приватну власність. Громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів (частина друга статті 56 ЗК України; частина перша статті 12 ЛК України); громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі (частина друга статті 12 ЛК України); ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб (частина третя статті 12 ЛК України).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 107), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 124), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 190)).
Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї категорії, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тваринного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної ситуації.
Отже, витребування спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. 
Відповідач 2 стверджує, що сам по собі факт заліснення спірної земельної ділянки не може слугувати належним доказом недобросовісності її набувача у 2016 році, оскільки земельні ділянки рекреаційного призначення можуть бути вкриті рослинністю, зеленими насадженнями, зеленими зонами.
В силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, відповідач 2 міг та повинен був знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення (див. близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 108), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 55, 179)).
Суд ще раз повторює, що приписи законодавства дозволяли та дозволяють юридичним особам отримати у приватну власність замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів та лише у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (частина перша статті 12 ЛК України; частина друга статті 56 ЗК України).
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079 має площу 10,222 га, розташована поряд із земельною ділянкою площею 24,3940 га кадастровий номер 3223151000:06:015:0080, яка також вкрита лісом.
Згідно загальнодоступних відомостей веб-сервісів Google Maps, Google Earth Pro, обидві спірні земельні ділянки, як на момент виникнення правовідносин, так і на даний час, повністю вкриті лісовими насадженнями. 
Верховний Суд у постанові від 20.06.2023 у справі № 420/4540/22 дійшов до наступних висновків: "Враховуючи сучасний розвиток інформаційних та цифрових технологій, дані з Google Maps, який є безкоштовним картографічним вебсервісом від компанії Google, а також набором застосунків, побудованих на основі цього сервісу й інших технологій Google, можна вважати допустимим та достовірними доказами, оскільки вони збираються з різних джерел, таких як супутники, автомобільні камери, додатки користувачів та інших джерел, а також з урахуванням того, що Google постійно оновлює та перевіряє дані, щоб забезпечити їх точність та актуальність".
За таких обставин апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що особи, яким були відчужені земельні ділянки, проявивши розумну обачність, не могли не знати про незаконність набуття незамкнених земельних ділянок, які були заліснені, тому не є добросовісними. 
Заволодіння приватними особами земельними ділянками лісогосподарського призначення всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес спрямований на витребування спірної земельної ділянки з володіння кінцевого набувача на користь держави для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності держави на цю ділянку, а саме: у збереженні лісового фонду; у недопущенні передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність усупереч чинному законодавству; у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням таких земель.
Щодо строку позовної давності апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції та зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).
На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (пункти 39, 60), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 103) і № 372/1036/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 65)).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17 викладено висновок, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати захист цих інтересів у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати такий захист
Отже, враховуючи, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, суд враховує коли саме уповноваженому органу (В даному випадку Кабінету Міністрів України) право якого порушено, стало відомо про таке порушення, а не безпосереднього органам прокуратури як про це стверджують відповідачі.
Матеріалами справи підтверджено, що листом №05/09/1-403вих-19 від 13.11.2019 (том 1, а.с. 230-231) прокуратура зверталась до Кабінету Міністрів України, в якому викладено обставини незаконного вилучення із земель лісового фонду спірних земельних ділянок державної власності без погодження з відповідним органом виконавчої влади (КМУ).
Секретаріат Кабінету Міністрів України листом №26759/0/2-19 від 18.11.2019 (том 1, а.с. 242; том 2, а.с. 21) надав відповідь на лист прокуратури від 13.11.2019, в якому повідомив, що з метою захисту прав та інтересів держави інформація викладена у листі від 13.11.2019 передана для розгляду в установленому порядку відповідним міністерствам.
Таким чином, на переконання суду, Кабінет Міністрів України саме з 18.11.2019 є таким, що довідався або міг довідатися про порушення прав та інтересів держави, та саме з цієї дати розпочинається перебіг строку позовної давності.
Із позовною заявою прокуратура звернулась до господарського суду 22.11.2019, а відтак строки позовної давності для звернення до суду з віндикаційним позовом не пропущено.
Крім того, оскільки суд встановив, що відповідач 2 не діяв добросовісно під час придбання земельної ділянки лісового фонду, відчуженої поза волею держави, то відсутні підстави для врахування судом норм Закону № 4292-IX, яким внесено зміни до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 911/2929/19 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "КУА "Мтір Ессет Менеджмент".
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 911/2929/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 911/2929/19 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.05.2026.

Головуючий суддя О.Л. Бестаченко 

Судді Ю.А. Шаратов

І.М. Скрипка