КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4361/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/18307/24

09 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Катющенко В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року   ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, щов січні 2024 вона розпочала пошук майстрів для виконання робіт з виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_3 , яка розташована в м. Бориспіль, Київської обл. та виконання робіт з опорядження могили ОСОБА_4 , яка знаходиться на кладовищі «Південне» м. Києва. За порадою знайомої вона звернулася до чоловіка на ім`я ОСОБА_5 , який представився власником компанії з виготовлення та встановлення виробів з граніту на кладовищах та показав місцезнаходження офісу компанії. 20.02.2024 року відбулася її зустріч з ОСОБА_6 , за результатами якої між ними була досягнута усна домовленість про виготовлення пам`ятника ОСОБА_3 , погоджено розміри, колір та геометрію пам`ятника та супутніх ритуальних виробів з граніту, які будуть встановлені на могилі. Також в усному порядку було погоджено види робіт, які необхідно було провести на могилі ОСОБА_4 , а саме: виготовити та покласти надгробну плиту, перенести плиту з епітафією на інше місце та встановити її під кутом. Вище зазначені роботи по виготовленню пам`ятника та опорядження могил повинні були бути виконані до 05.05.2024 року. Договірна вартість виготовлення та встановлення пам`ятника, а також робіт по опорядженню могил становила 3 000 доларів США, які вона передала ОСОБА_7 .
При передачі коштів нею не було отримано будь-яких фінансових документів, які б підтверджували отримання коштів, а також не було укладено договір про надання послуг з виготовлення пам`ятника. Лише 08.04.2024 року, після неодноразових прохань, вона отримала товарні чеки № 28 та № 29, де було зазначено види, об`єм та вартість вказаних робіт. Зі змісту товарних чеків стало відомо, що дійсним виконавцем замовлених послуг є не ОСОБА_5 , а зовсім інша особа, а саме, відповідач по справі ФОП ОСОБА_8 Також при ретельному вивченні товарних чеків нею було виявлено невідповідність між досягнутими домовленостями та зазначеними у чеках видами робіт.
Так, в товарному чеку № 28 від 08.04.2024 року зазначено, що нею було замовлено послугу з підрізання плити з епітафією на могилі ОСОБА_4 , але про зменшення габаритних розмірів плити шляхом її підрізання домовленостей з виконавцем не було. В товарному чеку № 29 від 08.04.2024 року вказано, що пам`ятник виготовляється з чорного граніту, про що і була домовленість з виконавцем. Отже, всі складові пам`ятника (стела, тумба, квітник) повинні були бути виготовлені з чорного граніту, а не з сірого, що відповідає нашим домовленостям. Порушуючи домовленості відповідач самовільно, без погодження з нею, змінив колір граніту, з якого вироблений квітник, з чорного на сірий. Єдиний виріб погоджений позивачем, який повинен був бути виготовлений з сірого граніту,це були кулі на кутах квітника, всі інші складові пам`ятника повинні були бути виготовлені з чорного граніту. Крім того, в товарних чеках не вказана інформація щодо вартості послуг по кожному об`єкту та не зрозуміло скільки було замовлено будівельних матеріалів (щебінь, пісок, тощо), які були використані при встановленні пам`ятника.
Відповідачем, всупереч положення ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», не було запропоновано їй укласти договір на виготовлення пам`ятника, де було б відображено вартість пам`ятника, об`єм монтажних та демонтажних робіт, кількість та специфікація матеріалу, який був використаний при виготовленні пам`ятника, а також розрахунок транспортних витрат, заробітної платиробітників, тощо. Також були порушені і терміни встановлення пам`ятника.  Приїхавши на кладовище на наступний день після обумовленого строку виконання робіт, вона виявила відсутність будь-яких ознак того, що на могилі розпочаті або продовжуються роботи зі встановлення пам`ятника. 
Зазначала, що в кінці травня вона знов відвідала могили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На могилі ОСОБА_3 був встановлений пам`ятник, але без погодження з нею був змінений колір квітника з чорного на сірий та додатково влаштовано цоколь другого майбутнього місця захоронення, яке примикає до могили ОСОБА_3 . 
Посилається на те, щонею не замовлялась послуга з опорядження другого місця захоронення. виконання робіт, які не були обумовлені домовленостями призвело до збільшення об`єму використаного матеріалу (граніту), збільшення кількості витрачених годин на роботу по встановленню пам`ятника, що значно збільшило загальну вартість замовлення та призвело до штучного збільшення вартості наданих послуг. 
Відвідавши могилу ОСОБА_4  вона виявила,що плита з епітафією була обрізана по бокам, про що домовленостей не було, унаслідок чого був втрачений естетичний вигляд плити. 
Вона не приймала роботи, які були виконані відповідачем, та не підписувала акти прийняття результатів наданих послуг.
Виявивши вищевказані недоліки, які були допущені при виконанні робіт зі встановлення пам`ятника ОСОБА_3 та робіт з опорядження могили ОСОБА_4 , вона направила претензії до ФОП ОСОБА_8 з вказівками на недоліки та з вимогами виправити допущені недоліки. На вказані претензії була отримана відповідь, що роботи виконані повністю, без порушень та згідно з домовленостями.
Такими діями відповідача їй також було заподіяно моральну шкоду. Так, неналежне виконання робіт відповідачем та порушення домовленостей завдало їй душевних страждань та переживань, оскільки люди, на могилах яких відповідач неналежно виконав свою роботу, є її рідним людьми. Вона довірилась відповідачу та добросовісно розраховувала на її порядність щодо дотримання домовленостей. Встановлення пам`ятника та опорядження могили для рідних їй людей - це подяка за всі роки, які вона провела поряд з ними, за їх чуйність та повагу до неї, це останнє, що вона може зробити для збереження пам`яті про них у цьому світі, враховуючи її старечий вік.
З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ФОП   ОСОБА_8 безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які були допущені при встановленні пам`ятника на могилі ОСОБА_3 , розташованої на кладовищі в м. Бориспіль, Київської області, повторно виконати демонтажні та монтажні роботи та виготовити за власний рахунок гранітні складові пам`ятника відповідно до усних домовленостей, а саме:
-демонтувати огорожу могили ОСОБА_3 , яка виготовлена з граніту сірого кольору;
-виготовити та встановити огорожу могили ОСОБА_3 з граніту чорного кольору;
-демонтувати надгробну плиту на могилі ОСОБА_3 виготовлену з граніту сірого кольору;
-виготовити та встановити надгробну плиту на могилі ОСОБА_3 з граніту чорного кольору;
-демонтувати гранітну огорожу навколо другого місця майбутнього захоронення, що знаходиться поряд з могилою ОСОБА_3 ;
-укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником ОСОБА_3 зі сторони демонтованого та не зайнятого місця захоронення.
Зобов`язати ФОП   ОСОБА_8 безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які були допущені під час виконання робіт з опорядження могили ОСОБА_4 розташованої на кладовищі «Південне» м. Києва, а саме:
- виготовити за власний рахунок, зі збереженням кольору та епітафії, плиту на могилі ОСОБА_4 , габаритні розміри якої були зменшені по ширині зрізом по 6 см. з лівої та правої сторони, що призвело до втрати симетрії та естетичного сприйняття цілісної епітафії, а також привести монтажні роботи зі встановлення вказаної плити.
Стягнути з ФОП ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року в позові ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди - відмовлено. 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.
Зазначає, що законодавець саме на відповідача (підрядника) покладає обов`язок по доведенню того факту, що шкода завдана не з його вини, на що не звернув уваги суд першої інстанції.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.
Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі,технічними регламентами, прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
Позивач вказує, що при виготовленні товарного чеку в ньому не було вказано всі характеристики товару, не вказано вартість послуг, не вказано повне найменування товару, не в повній мірі вказана кількість товару. Не було зазначено вартості роботи, не вказано скільки було використано щебню, плитки.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.
Також позивач вважає, що діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду.
Вона довірилась відповідачу та добросовісно розраховувала на її порядність щодо дотримання домовленостей.
Також неодноразово намагалася в досудовому порядку вирішити дане питання, що позитивного результату не дало, а тому, керуючись принципом розумності та справедливості, відповідно до ст. 23 ЦК України, вважає, що з відповідала на її користь можливо стягнути у відшкодування моральної шкоди - 1 000 000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Козін Андрій Володимирович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року- без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 повністю підтримала доводи своєї апеляційної скраги, просила скаргу задовольнити. Від надання адвокатом послуг безоплатної правничої допомоги відмовидась, пояснила, що такі послуги їй не потрібні, вона сама буде здійснювати захист своїх прав в судовому засіданні. 
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Козін Андрій Володимирович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстації - залишити без змін, як законне та обгрунтоване.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивачки та представника відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.04.2024 року ФОП        ОСОБА_8 було видано товарний чек № 29 щодо виготовлення пам`ятника з чорного граніту, а саме: арка (фігур), тумба, квітник, надгробна плита, навісний цоколь, шари, плитка сірий граніт покостівка встановлення, лавочка, встановлення тротуарної плитки. Товарний чек виданий на суму 95 000 грн (а.с.22).
08.04.2024 року ФОП ОСОБА_8 було видано товарний чек № 28 щодо встановлення гранітної плитки габро половину цоколя; встановлення гранітної дошки під нахилом, зняти з уголків і обрізати дошку; встановлення тротуарної плитки. Товарний чек виданий на суму 14 500 грн (а.с.23).
06.05.2024 року ОСОБА_1 надіслала претензію ФОП    ОСОБА_11 у якій просила виконати умови договору на Бориспільському кладовищі в м. Бориспіль; повернути кошти в сумі 7 020 грн; виправити порушення та псування надпису на Південному кладовищі (а.с.116).
18.05.2024 року ФОП ОСОБА_12 надіслала відповідь на претензію ОСОБА_1 , у якій зазначила, що роботи були виконані повністю, без порушень, згідно домовленості про надання послуг в усній формі (а.с.8, 12-13).
28.05.2024 року ОСОБА_1 надіслала претензію ФОП    ОСОБА_11 , у якій просила виконати всі вимоги, що нею перелічені та попередньо узгодити питання переробки з нею. Переробити обрамлення та колір плитки на могилі  ОСОБА_3 , прибрати огородження для наступного місця захоронення, укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником зі сторони демонтованого не зайнятого місця захоронення; переробити плитку з написом на могилі ОСОБА_13 (а.с.14-15).
ФОП ОСОБА_12 надала відповідь на вказану претензію, у якій повідомила, що всі роботи виконані якісно та раніше строку, крім того, в попередній претензії від 06.05.2024 року ніяких зауважень стосовно кольору граніту не було (а.с.9-11). 
Крім того, 17.06.2024 року позивачкою було надіслано претензію до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у якій вона просила здійснити перевірку ФОП ОСОБА_2 за фактом порушених прав споживача в частині неналежного надання послуг та не надання повної інформації про надану продукцію. Відновити її порушені права споживача шляхом зобов`язання надавача послуг здійснити перероблення обрамлення та колір плитки на могилі ОСОБА_3 , прибрати огородження для наступного місця захоронення, укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником зі сторони демонтованого не зайнятого місця захоронення; переробити плитку з написом на могилі ОСОБА_13 (а.с.17-18).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність порушення її прав відповідачем та допущення недоліків у виконаній відповідачем роботі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року відповідає.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку про те, що права позивачки відповідачем не порушені, з огляду на таке.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
У статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.
За нормами пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.
Таким чином, алізуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору підряду, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про захист прав споживачів» у їх системному зв`язку.
Згідно з частинами 1-2 статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до статті 839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.
Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.
У відповідності до частини 1 статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до статті 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.
За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Згідно з положень статей 857-858 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.
Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.
Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:
1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;
2) пропорційного зменшення ціни роботи;
3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника.
Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості.
Відповідно до ДСТУ Б В 2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи», намогильна плита - плита із каменю або залізобетону, яка встановлюється на могилі (п.3.1); постамент -підставка із каменю чи залізобетону, на якій встановлюється пам`ятник (п.3.2); пам`ятник - об`ємна форма (скульптура, геометрична фігура, тощо) або вертикальна плита із каменю чи залізобетону, яку встановлюють як пам`ятний знак на могилах чи в пам`ятних місцях і на якій карбують написи, зображення, що увічнюють пам`ять про померлого (п.3.3).
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються також і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки його дія поширюється на відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:
1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;
2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);
3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;
4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.
Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.
Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.
Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що із наданих позивачем фото могили ОСОБА_4 на Південному кладовищі неможливо встановити наявність порушення зовнішнього виду плити - епітафії до її попередньо встановленої, зменшення її габаритних розмірів, які призвели, як стверджує позивач, до втрати естетичного вигляду плити (а.с.6).
Крім того, як вбачається з чеку № 29 від 08.04.2024 року стосовно робіт на могилі ОСОБА_3 , що знаходиться на кладовищі в місті Бориспіль, плитка мала бути встановлена з сірого граніту, пам`ятник - з чорного. В претензії від 06.05.2024 року позивачка посилається на те, що в товарних чеках вказано перелік послуг без вказівки вартості даних послуг, а тільки зазначено кількість матеріалів, а тому її твердження, що такі чеки не були видані їй в момент укладання усного договору, не відповідає дійсності. Проте, жодних зауважень щодо кольору плити, яка визначена в чеку №29 від 08.04.2024 року у вигляді сірого граніту, не виставляла, а із долученого фото могили  ОСОБА_3  (а.с.7) неможливо встановити наявність недоліків у виконаній роботі. 
Позивачем безпідставно ототожнена характеристика складових пам`ятника, до якого позивач включає стелу, тумбу, квітник, вважаючи їх одним цілим, оскільки, відповідно до визначень ДСТУ Б В 2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи», намогильна плита, пам`ятник, це різні категорії.
Крім того, висновків експертів, спеціалістів, які б підтверджували невідповідність виконаних відповідачем робіт з облаштування могил  ОСОБА_3  та ОСОБА_4 , порівняно з умовами договору, оформленого у вигляді виданих відповідачем чеків №№ 28 та 29 від 08.04.2024 року, позивачкою не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інсанції. Клопотань про призначення такої експертизи позивачка в суді не заявляла.
У своїй претензії від 06.05.2024 року позивачка стверджувала, що роботи на Бориспільському кладовищі не були розпочаті. Однак, у відповіді на цю претензію від 18.05.2024 року, відповідачем вказано, що роботи виконані в строк до 10.05.2024 року та долучено фото у кількості 6 одиниць. Позивачка на спростування вказаного факту жодного доказу суду не надала.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).
Таким чином, зважаючи на те, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів про те, що між нею та відповідачем було укладено усний договір про виготовлення та встановлення огорожі могили ОСОБА_3 з граніту чорного кольору, про виготовлення та встановлення надгробної плити на могилі ОСОБА_3 з граніту чорного кольору, про відсутність домовленості щодо встановлення  гранітної огорожі навколо другого місця майбутнього захоронення, що знаходиться поряд з могилою ОСОБА_3 , про наявність домовленості щодо укладення тротуарної плитки зі сторони демонтованого та не зайнятого місця захоронення, про відсутність домовленості щодо зменшення відповідачем габаритних розмірів плити з епітафією на могилі ОСОБА_4 , а з наданих відповідачем доказів - товарних чеків № 28 та № 29 вбачається, що відповідачем були виконані саме ті родоби та використані саме ті матеріали, які вказані у даних чеках, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог про зобов`язання  ФОП ОСОБА_8 безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які були допущені під час виконання робіт з опорядження могили ОСОБА_4 розташованої на кладовищі «Південне» м. Києвата могили ОСОБА_3 на кладовищі у м. Бориспіль Київської області.
Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження  № 61-1132св22).
Звертаючись досуду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1  зазначала, що неналежне виконання робіт відповідачем та порушення відповідачем досягнутих між ними домовленостейзавдало їй душевних страждань та переживань, оскільки люди, на могилах яких відповідач неналежно виконав свою роботу, є її рідним людьми. Вона довірилась відповідачу та добросовісно розраховувала на її порядність щодо дотримання домовленостей. Встановлення пам`ятника та опорядження могили для рідних їй людей - це подяка за всі роки, які вона провела поряд з ними, за їх чуйність та повагу до неї, це останнє, що вона може зробити для збереження пам`яті про них у цьому світі, враховуючи її старечий вік.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі  1 000 000 грн, яка виразилась в душевних стражданнях з причини протиправних дій відповідача.
Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи даний спір, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заявлені позивачем факти настання моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідача.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що при виготовленні товарного чеку не було вказано всі характеристики щодо товару, не вказано вартість послуг, не вказано про повне найменування товару, не в повній мірі вказана кількість товару.  Також не зазначено вартості роботи, не вказано скільки було використано щебню, плитки, чим порушено приписи Закону України «Про захист прав споживачів», правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.
Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій (РРО), або розрахункових квитанцій, заповнених вручну. 
Водночас п. 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу. 
Тобто, такі документи видаються за вимогою покупця. 
Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним. 
Разом з тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, встановлені п. 2 розд. II Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року № 13, то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена. 
Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. 
Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Доводи позивача є формальними та не спростовують доказову силу товарних чеків від 08.04.2024 року №28, № 29 у їх сукупності та не можуть свідчити про порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів».
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає, що діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона довірилась відповідачу та добросовісно розраховувала на її порядність щодо дотримання домовленостей, але відповідачка вказаних домовленостей не виконала, чим заподіяла їй моральні переживання, колегія суддів відхиляєне, з огляду на наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Отже, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. 
Саме лише твердження про порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, позивачем таких доказів суду не надано.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені позивачкою  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий Судді: