ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/194/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача – адвоката Колєсніка В.А., відповідача – не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу №925/194/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехстиль» до Приватного підприємства «Уманьрембуд-2» про стягнення 511655 грн 52 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехстиль», через систему “Електронний суд”, звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного підприємства «Уманьрембуд-2» (далі – відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 01/07-25 від 01.07.2025 - 439819 грн 61 коп. заборгованості, 5378 грн 98 коп. 3% річних, 55426 грн 07 коп. пені, 11030 грн 86 коп. інфляційних втрат, що разом становить 511655 грн 52 коп., відшкодування судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу орієнтовний розмір яких становить 19000 грн, а також просив визначити у рішенні суду про нарахування 3% річних на суму заборгованості, яке має здійснюватися до моменту виконання рішення суду у відповідності до норми ч. 10 ст. 238 ГПК України.
Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати товару за договором поставки № 01/07-25 від 01.07.2025.
Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 20.02.2026, 18.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/194/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті 18.03.2026, в якому відкладено судове засідання на 14.04.2026; для забезпечення дотримання прав відповідача бути проінформованим про час і дату призначення підготовчого засідання, розміщено інформацію про повідомлення Приватного підприємства «Уманьрембуд-2» на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області вебпорталу судової влади України.
Представник позивача подав, через систему «Електронний суд», 13.04.2026 клопотання (вх. № 6211/26, а.с. 68-69) про доручення до матеріалів справи акта здачі-прийняття виконаних робіт №1 від 10.04.2026 укладеного адвокатом Колєсніком В.А. з позивачем.
Відповідач явку свого представника в судове засідання 14.04.2026 не забезпечив, відзив на позовну заяву не подав, причини неявки не повідомив, належним чином повідомлений щодо провадження у справі, відповідно до даних довідки суду про доставку електронного листа з ухвалою суду від 18.03.2026 до його електронного кабінету (а.с. 65).
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача, за наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 14.04.2026 представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у позові та просив задовольнити їх у заявленому розмірі повністю, а також відшкодувати позивачу судові витрати понесені ним на правничу допомогу відповідно до наданих суду доказів.
Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України у судовому засіданні 14.04.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.
01.07.2025 позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Сантехстиль”, як постачальник, та відповідач – Приватне підприємство “Уманьрембуд 2”, як покупець, уклали договір поставки № 01/07-25 (далі – Договір, а.с. 15-16) за умовами п. 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити, на замовлення покупця, і передати у власність покупця товар у обсязі , асортименті, згідно усної чи письмової заявки покупця (у формі згідно додатку до цього договору), а покупець зобов`язався приймати й оплачувати товар у порядку і на умовах, передбачених цим договором.
У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:
п. 2.3. – найменування, ціна, кількість і асортимент товару зазначається і попередньо узгоджується сторонами у письмових заявках на постачання, рахунках, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору;
п. 3.1. – поставка товару здійснюється згідно попередньої усної чи письмової заявки покупця та на підставі видаткових накладних;
п. 3.3. – товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем, згідно з підписаним уповноваженими представниками сторін актом прийому – передачі, та видатковими накладними, право власності та ризик випадкового знищення, чи пошкодження на поставлений товар переходить від постачальника до покупця, з моменту підписання акту прийому – передачі, товар обміну і поверненню не підлягає;
п. 4.1. – ціна товару розраховується у гривнях, та визначається сторонами договору за взаємною згожою сторін і вказується у рахунках, видаткових накладних та інших товаросупровідних документах, а також у видаткових накладних, являється договірною і такою, що відповідає справедливої, ринкової та звичайної ціни на дані види товару; 
п. 4.3. – покупець зобов`язується оплатити 100% вартості замовленої ним партії товару, згідно виставленого продавцем рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, за 55 днів після відвантаження товару;
п. 5.2. – у випадку прострочення покупцем погодженого сторонами строку оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми прострочення заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з моменту закінчення строку оплати і по дату фактичного платежу включно. При надходженні від покупця коштів, з простроченням строків оплати, зарахування коштів, що надійшли здійснюється постачальником у наступному порядку: в першу чергу штрафні санкції. За порушення умов договору, в другу чергу – н погашення простроченої заборгованості;
п.6.9. – договір набирає чинності дати його підписання і діє до 31.12.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.
На підставі усних заявок відповідача щодо постачання товару на загальну суму 439819 грн 61 коп позивачем виставлені рахунки-фактури на оплату вартості партій товару, які направлені засобами електронного зв`язку, а саме: № 204 від 22.07.2025 на суму 49009 грн 37 коп; № 207 від 22.07.2025 на суму 158517 грн 53 коп; № 208 від 22.07.2025 на суму 52596грн 67 коп; № 205 від 22.07.2025 на суму 60339 грн 23 коп; № 206 від 22.07.2025 на суму 97324 грн 77 коп; № 238 від 14.08.2025 на суму 22032 грн 04 коп. (а.с.17-26).
Із видаткових накладних: № 101 від 22.07.2025 на суму 49009 грн 37 коп, № 104 від 22.07.2025 на суму 4158517 грн 53 коп, № 105 від 22.07.2025 на суму 52596 грн 67 коп, № 102 від 22.07.2025 на суму 60339 грн 23 коп, № 103 від 22.07.2025 на суму 97324 грн 77 коп, № 118 від 15.08.2025 на суму 22032 грн 04 коп, (а.с. 40, 41 на звороті,43, 44 на звороті, 46, 47 на звороті), відповідних товарно-транспортних накладних: № 101 від 22.07.2025, № 104 від 22.07.2025, № 105 від 22.07.2025, № 102 від 22.07.2025, № 103 від 22.07.2025, № 118 від 15.08.2025 (а.с. 39, 40 на звороті, 42, 43 на звороті,45,46 на звороті), податкових накладних: № 16/1 від 22.07.2025, №15/1від 22.07.2025, №14/1від 22.07.2025, № 13/1від 22.07.2025, № 12/1від 22.07.2025, №10/1від 15.08.2025 (а.с. 27-28) вбачається, що за замовленням відповідача позивач поставив відповідачу товар зазначений у видаткових накладних на загальну суму 439819 грн 61 коп, який відповідач отримав без зауважень, погодив у видаткових накладних, акті звірки взаємних розрахунків (а.с. 51), однак у погоджені п. 4.3. Договору строки повністю не оплатив, що стало причиною звернення позивача до Господарського суду Черкаської області з даним позовом.
Також за порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення: 55426 грн. 07 коп. пені, 11030 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 5378 грн. 98 коп. 3% річних, що також складають предмет даного спору.
Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 01/07-25 від 01.07.2025, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.
Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір – розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, забезпечення виконання зобов`язання у виді поруки параграфом 3 глави 49, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України.
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Норми глави 16 розділу IV книги І ЦК України врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.
Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:
зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);
сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);
одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);
зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);
якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);
зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);
зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);
порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);
у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);
особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);
у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615).
Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);
відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);
договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638).
Главою 54 врегульовано загальні положення купівлі-продажу, поставки, зокрема:
за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655);
покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692);
за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч.1, 2 ст. 712).
З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що 01.07.2025 сторонами укладено договір поставки №01/07-2025 щодо товару вказаного у обсязі, асортименті, згідно усної чи письмової заявки покупця, зазначеного у видаткових накладних, який фактично виконувався сторонам.
Пунктами 2.3., 4.3. Договору сторони погодили, що найменування, ціна, кількість і асортимент товару зазначається і попередньо узгоджується сторонами у письмових заявках на постачання, рахунках, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору; покупець зобов`язується оплатити 100% вартості замовленої ним партії товару, згідно виставленого продавцем рахунку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, за 55 днів після відвантаження товару.
22.07.2025, 15.08.2025 товар за Договором був отримано відповідачем на загальну суму 439819 грн. 61 коп без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видаткових накладних: № 101 від 22.07.2025, № 104 від 22.07.2025, № 105 від 22.07.2025, № 102 від 22.07.2025, № 103 від 22.07.2025, № 118 від 15.08.2025 та підтверджено даними відповідних товарно-транспортних накладних: № 101 від 22.07.2025, № 104 від 22.07.2025, № 105 від 22.07.2025, № 102 від 22.07.2025, № 103 від 22.07.2025, № 118 від 15.08.2025, податкових накладних: № 16/1 від 22.07.2025, №15/1від 22.07.2025, №14/1від 22.07.2025, № 13/1від 22.07.2025, № 12/1від 22.07.2025, №10/1від 15.08.2025.
Разом з тим, відповідач в погоджені п.4.3 Договору строки оплату отриманого товару не здійснив, погодив обов`язок його сплати у акті звірки взаємних розрахунків за період 01.07.2025-15.08.2025.
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару у останнього виникло право вимагати з відповідача примусового виконання простроченого грошового зобов`язання в натурі щодо сплати заборгованості у розмірі 439819 грн. 61 коп., які позивачем доведені належними, достатніми та допустимими доказами, тому зазначена сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.
У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем також заявлено до стягнення з відповідача:
за видатковими накладними: № №101 від 22.07.2025, № 104 від 22.07.2025, № 105 від 22.07.2025, № 102 від 22.07.2025, № 103 від 22.07.2025 на загальну суму боргу 417787 грн. 57 коп.- на підставі п.5.2 Договору пені в сумі 53076грн. 19 коп. нарахованої за період з 15.09.2025 по 11.02.2026; на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 5150 грн.81 коп. 3% річних нарахованих за період з 15.09.2025 по 11.02.2026; 10542 грн. 46 коп інфляційних втрат нарахованих за період жовтня 2025-січня 2026;
за видатковою накладною № 118 від 15.08.2025 на суму боргу 22032 грн.04 коп. -на підставі п. 5.2 Договору пені в сумі 2349 грн.88 коп. нарахованої за період з 09.10.2025 по 11.02.2026; на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 228 грн. 17 коп. 3% річних нарахованих за період з 09.10.2025 по 11.02.2026; 488 грн. 40 коп інфляційних втрат нарахованих за період жовтня 2025-січня 2026.
Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем погодженого сторонами строку оплати, покупець сплачує на користь постачальника пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми прострочення заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з моменту закінчення строку оплати і по дату фактичного платежу включно. При надходженні від покупця коштів, з простроченням строків оплати, зарахування коштів, що надійшли здійснюється постачальником у наступному порядку:в першу чергу штрафні санкції. За порушення умов договору, в другу чергу – н погашення простроченої заборгованості;
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виконання зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум пені, 3 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 549 - 552, 610-612, 614, 625 ЦК України, Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, п. 5.2. Договору, їх розрахунки позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, судом перевірено судом перевірені із застосуванням калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій в ІПС LIGA 360, з урахуванням методики розрахунку, доведеної судам листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р і рекомендацій викладених в п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 07.12.2013 № 14, спірні суми пені, 3% річних, інфляційних втрат, нараховані відповідно до умов Договору, на фактичну суму боргу, їх суд вважає правильними. Відтак вимоги позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у обрахованих позивачем розмірах. 
Щодо вимоги позивача про визначення у резолютивній частині рішення суду про нарахування 3% річних на суму заборгованості, яке має здійснюватися до моменту виконання рішення суду з урахуванням ч. 10 ст. 238 ЦК України суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Враховуючи обставини, за яких виникла заборгованість відповідача, суд зауважує, що ч. 10 ст.238 ГПК України носить диспозитивний характер, надаючи право виключно суду вирішувати питання доцільність застосування механізму стягнення відсотків, пені відносно яких на час прийняття рішення не відомо чи виникне таке право у стягувача.
Враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що вирішення питання щодо стягнення відсотків, пені права на які може виникнути у позивача у майбутньому, повинно віршуватися в окремому судовому провадженні із застосуванням норм законодавства, діючих на час виникнення порушеного права.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, суд має зважено підходити до вибору процесуальних засобів, щоб це не призвело до порушення основоположних засад господарського судочинства та не призводило до порушення прав гарантованих Конституцією та законами України і при застосуванні зокрема положень ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд вважає за необхідне враховувати дії стягувача та боржника на час виникнення порушеного права, а не заздалегідь.
Господарський суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 Господарського процесуального кодексу України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. У цьому сенсі, суд не може проігнорувати вимоги ч.3 ст.16 ЦК України, за якими, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Тобто, в кожному окремому процесі суд повинен оцінити не тільки порушення з боку відповідача, але і дії особи, яка звертається за захистом своїх прав через призму ст. 13 ЦК України. Тому, приймаючи рішення в умовах фактичної відсутності прав (які ще не виникли) на стягнення відсотків та враховуючи особливості вирішених в ході розгляду цієї справи зобов`язань, суд вважає за доцільне відмовити у застосуванні ч.10 ст. 238 ГПК України, проте зазначає що позивач з моменту виникнення порушеного права може звернутися до суду з вимогою про стягнення відсотків, пені права на які у нього виникне, з окремим позовом або вирішити це питання з відповідачем поза межами судових процесів.
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його повністю з наведених вище підстав. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.
У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольняє повністю.
Платіжною інструкцією № 2939 від 1302.2026 позивачем сплачено 6139 грн. 87 коп. судового збору за подання позову. 
Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 23000 грн., представник позивача адвокат Колєснік В.А. надав суду копії: договору-доручення про надання правничої допомоги № 05/02 від 05.02.2026, укладеного позивачем з адвокатом Колєсніком В.А.; додаткової угоди №1 від 05.02.2026 до договору-доручення про надання правничої допомоги № 05/02 від 05.02.2026; додатку від 13.02.2026 до договору-доручення про надання правничої допомоги № 05/02 від 05.02.2026; ордеру серії ВВ №1056472 від 13.02.2026; акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 10.04.2026 на суму 23000 грн.
Судом враховано, що 05.02.2026 між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю “Сантехстиль”, як клієнтом, та адвокатом Колєсніком В.А. укладено договір-доручення про надання правничої допомоги № 05/02 (а.с.9-10) п. 3.2. якого погодили, що за надання правничої допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар, розрахунок і порядок сплати якого визначається у додатках до цього договору. Підтвердженням виконаних робіт і наданих послуг є акт прийому-передачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими представниками сторін, або рахунок виставлений адвокатом.
Того ж дня, 05.02.2026 сторонами укладено додаткову угоду №1 (а.с. 10 на звороті), в якій сторони визначили порядок сплати клієнтом гонорару адвоката згідно п. 3.2. договору наступним чином: -адвокат при поданні позовної заяви складає попередній розрахунок судових витрат при наданні професійної правничої допомоги відповідно до витраченого часу; -при визначенні всього об`єму наданих послуг, за договором, адвокат складає акт наданих послуг, який підписується та погоджується клієнтом; за бажанням сторони, акт фактично наданих послуг також може бути складено після фактичного отримання послуг до остаточного завершення судового розгляду справи; -клієнт зобов`язаний сплатити всю вартість наданих послуг зазначених в акті не пізніш, як через п`ять днів після винесення остаточного рішення судом по справі.
13.02.2026 сторонами погоджено додаток до договору (а.с. 11), в якому визначено види послуг, їх вартість за 1 год, з урахуванням часу їх надання, а саме: 
первісна консультація - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 0,5 год на суму 1000 грн; 
консультація із вивчення матеріалів - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 2 год на суму 4000 грн; 
вивчення матеріалів та нормативної бази - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 2 год на суму 4000 грн; 
складання позовної заяви- 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 4 год на суму 8000 грн; 
складання та підписання сторонами додатків до позову (попередній розрахунок судових витрат, акт прийому-передачі наданих послуг, договір доручення, додаткова угода №1) - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 1 год на суму 2000 грн. 
Попередня вартість надання професійної правничої допомоги складає -19000грн.
Із акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 10.04.2026 погодженого сторонами (а.с. 69) вбачається перелік наданих адвокатом Колєсніком В.А. позивачу послуг - надання професійних правничих послуг щодо організації та супроводу судової справи №925/194/26 в Господарському суді Черкаської області на загальну суму 23000 грн, а саме: первісна консультація - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 0,5 год на суму 1000 грн; 
консультація із вивчення матеріалів - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 2 год на суму 4000 грн; 
вивчення матеріалів та нормативної бази - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 2 год на суму 4000 грн; 
складання позовної заяви- 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 4 год на суму 8000 грн; 
складання та підписання сторонами додатків до позову (попередній розрахунок судових витрат, акт прийому-передачі наданих послуг, договір доручення, додаткова угода №1) - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 1 год на суму 2000 грн;
участь у двох судових засіданнях - 2000 грн за 1 год – фактично затрачено 2 год на суму 4000 грн. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При розгляді заяви позивача суд враховує правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача.
На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 6139 грн 87 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23000 грн., а разом 29139 грн. 87 коп.
Керуючись ст.ст. 129, 231, ст.ст. 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Приватного підприємства «Уманьрембуд-2», ідентифікаційний код юридичної особи 41041022, місцезнаходження: 20300, Черкаська обл., м. Умань, вул. Енергетична, буд. 21-А на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сантехстиль”, ідентифікаційний код юридичної особи 39099487, місцезнаходження: 18005, Черкаська обл., м. Черкаси, бульв. Шевченка, буд. 398, прим.2 – 439819 грн 61 коп. боргу, 55426 грн. 07 коп. пені, 11030 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 5378 грн. 98 коп 3% річних, 29139 грн. 87 коп. судових витрат.
У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Сантехстиль” щодо зазначення в рішенні про нарахування 3% річних на суму заборгованості, яке має здійснюватися до моменту виконання рішення суду в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 01.05.2026.

Суддя В.М. Грачов