ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/2048/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Джепи Ю.А. (доповідач) 
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В.С.,

за участю представників:
від скаржника (відповідача): Смірнов А.А. (в залі суду) – адвокат, Євглевський Ю.В. (в залі суду) – директор, самопредставництво,
від позивача: Арустамян А.Е. (поза межами приміщення суду) - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс»
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 (суддя Рудь І.А., повне рішення складено 24.12.2025) у справі №904/2048/25,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Енерджі Груп», м. Вінниця,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс», м. Дніпро,
про стягнення заборгованості в сумі 129 122,64 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

ТОВ «Лідер Енерджі Груп» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «СТ Комплекс» про стягнення 129 122,64 грн, з яких 95886,30 грн основного боргу, 21690,42 грн пені, 2376,05 грн 3% річних та 9169,87 грн інфляційних втрат за договором на виконання робіт від 20.02.2024 № 000219-02/24.
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати виконаних робіт.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» (49000, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2, код ЄДРПОУ 36206990) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Енерджі Груп» (21050, м. Вінниця, вул. Магістратська, буд. 7, оф. 1, код ЄДРПОУ 42500651) суму основного боргу в розмірі 95 886,30 грн та судовий збір у розмірі 1 798,87 грн. В іншій частині позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 у справі № 904/2048/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Енерджі Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» відмовити в повному обсязі. Також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Енерджі Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» витрати на судовий збір в розмірі 3 633,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду ухвалене за неповного з`ясування обставин справи, недослідження доказів та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Скаржник зазначає, що позивач не довів фактичного виконання робіт у погодженому договором обсязі відповідно до проектно-кошторисної документації, а суд безпідставно поклав в основу рішення односторонньо складені акти. 
На думку апелянта, подані акти про надання послуг не відповідають предмету договору підряду, не містять конкретного переліку, обсягу, строків та вартості виконаних робіт, тому не можуть підтверджувати виникнення обов`язку з оплати.
Також заявник вказує, що строк оплати не настав, оскільки відповідачу не були належним чином передані акти виконаних робіт, акти приймання-передачі документації та сама виконавча документація, передбачені договором. 
Окремо апелянт посилається на завищення позивачем вартості робіт, включення до актів додаткових робіт, не передбачених проектом та не погоджених із замовником, що підтверджується наданими відповідачем висновками спеціаліста.
Крім того, скаржник зазначає про неналежне повідомлення відповідача щодо завершення робіт та направлення документів, оскільки поштові відправлення фактично не отримані. 
З огляду на наявність спору щодо обсягу та вартості робіт апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був призначити судову експертизу.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач своїм правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у свою чергу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 ГПК України).

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер Енерджі Груп» (Підрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» (Замовник, відповідач) укладено договір виконання робіт № 000219-02/24, за умовами якого позивач зобов`язався виконати будівельно-монтажні роботи відповідно до розробленого проекту «Електропостачання нежитлового приміщення за адресою: Барський район, м. Бар, вул. Сфорци Бони, буд. 8, прим. 1», а відповідач – прийняти та оплатити виконані роботи. 
Загальна вартість робіт за договором визначена у розмірі 319 621,00 грн, у тому числі ПДВ 20 %. 
Попередня оплата у розмірі 70 % вартості робіт (223 734,70 грн) мала бути здійснена протягом п`яти робочих днів з моменту укладення договору, а остаточний розрахунок у розмірі 30 % (95 886,30 грн) – протягом п`яти робочих днів з моменту підписання акта приймання-передачі виконаних робіт та акта здачі-приймання документації. 
Здача робіт оформлюється актом виконаних робіт, який Замовник зобов`язаний розглянути та підписати протягом трьох робочих днів з дня отримання, а в разі незгоди – надати письмову мотивовану відмову.
У разі ухилення Замовника від підписання акта протягом п`яти робочих днів Підрядник має право скласти односторонній акт, який після направлення за юридичною адресою Замовника вважається належним підтвердженням надання та прийняття послуг (пункти 5.2 - 5.5 Договору). 
На виконання умов договору відповідач 26.02.2024 перерахував позивачу попередню оплату в сумі 223 734,70 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8745 від 26.02.2024. 
Після виконання передбачених договором робіт, з метою підписання акта наданих послуг та проведення остаточного розрахунку на суму 95 886, 30 грн, позивач 06.03.2025 направив на офіційну адресу відповідача: 49000, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2, лист № 721 про заборгованість, договір № 000219-02/24 від 20.02.2024, акт надання послуг № 12 від 20.06.2024, платіжну інструкцію № 874 від 26.02.2024 та рахунок на оплату № 13 від 06.03.2024, що підтверджується описом вкладення від 06.03.2025 та накладною № 2105000441418. Зазначене поштове відправлення адресатом не отримано.
Відповідач акт надання послуг № 12 від 20.06.2024 не підписав та мотивованої відмови від прийняття робіт не надіслав.
Позивач, керуючись пунктом 5.5. договору, склав односторонній акт від 04.04.2025 та направив його відповідачу разом із листом № 730 від 04.04.2025 і рахунком на оплату № 13 від 06.03.2025, що підтверджується описом вкладення від 07.04.2025 та накладною № 2105000465350. 
Вказане поштове відправлення також не було отримане відповідачем та повернулося 25.04.2025 у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
Судом встановлено, що відповідач письмової мотивованої відмови від прийняття виконаних робіт позивачу не направив та остаточний розрахунок у сумі 95 886,30 грн не здійснив, унаслідок чого утворилась заборгованість, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 73– 79, 86 ГПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, що відповідно до закону мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть доводитися іншими засобами, а докази, одержані з порушенням закону, прийняттю не підлягають. Достовірними є докази, на підставі яких можливо встановити дійсні обставини справи.
Предметом доказування у даній справі є, зокрема, обставини укладення між сторонами договору виконання робіт № 000219-02/24 від 20.02.2024, фактичного виконання позивачем передбачених договором будівельно-монтажних робіт, вчинення ним дій щодо оформлення актів виконаних робіт, настання у відповідача обов`язку здійснити остаточний розрахунок, наявності чи відсутності заборгованості.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо подані на її підтвердження докази є більш вірогідними, ніж докази, надані на спростування такої обставини. Отже, суд при вирішенні спору зобов`язаний оцінити не лише формальну наявність доказів, а й їх переконливість, взаємозв`язок та перевагу однієї доказової версії над іншою.
Такий підхід відповідає усталеній практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що принцип змагальності покладає тягар доказування на сторони, однак не означає автоматичного визнання доведеними наведених стороною тверджень. Обставина вважається встановленою тоді, коли висновок про її існування з урахуванням усіх поданих доказів є більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт застосовано і Великою Палатою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Відповідний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Наведене узгоджується також із практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN»), який у цивільних справах виходить із критерію «балансу вірогідностей», тобто необхідності встановлення того, чи заслуговує відповідна версія подій більшої довіри з огляду на сукупність доказів.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні матеріалів справи. Жоден доказ не має наперед установленої сили, а кожний доказ оцінюється окремо та у сукупності з іншими доказами.
Застосовуючи наведені процесуальні стандарти до спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що подані позивачем докази є більш вірогідними та переконливими, ніж заперечення відповідача.
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується укладення сторонами договору виконання робіт № 000219-02/24 від 20.02.2024 та здійснення відповідачем попередньої оплати у сумі 223 734,70 грн.
Факт виконання робіт, окрім їх обсягу, наслідком чого є забезпечення електроенергією нежитлового приміщення за адресою: Барський район, м. Бар, вул. Сфорци Бони, буд. 8, прим. 1, сторонами не заперечується.
З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за даною адресою знаходиться об`єкт ТОВ «АТБ-Маркет».
Як встановлено судом першої інстанції й перевірено апеляційним судом, Робочий проєкт був розроблений ФОП Сарановим В.Ю. Із заяви свідка Саранова В.Ю. вбачається, що даний Робочий проєкт розроблений за замовленням директора ТОВ «СТ КОМПЛЕКС» Юрія Євглевського, який звернувся до нього в грудні 2023 року. Розробивши робочий проєкт, ФОП Саранов В.Ю. особисто подав його на погодження АТ «Вінницяобленерго» та отримав від останнього адресований ТОВ «АТБ-Маркет» лист від 05.02.2024 за №97.46-1728 «Про погодження технічних рішень ПД».
Виконання будівельно - монтажних робіт за вказаним вище наявним у справі Робочим проектом фактично підтверджується приєднанням до електричних мереж АТ «Віннцяобленерго» згідно з укладеним договором № БА-512000 від 29.04.2024 між ТОВ «АТБ Маркет» та АТ «Вінницяобленерго».
Про факт замовлення скаржником виконання робіт не для власного об`єкта, зокрема, свідчить зміст поданого представником відповідача 16.09.2025 до суду першої інстанції клопотання, в якому зазначено, що будуть надані докази (акт виконаних робіт та договір із Замовником робіт, Генпідрядником яких є відповідач, а субпідрядником - позивач у справі).
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріали справи містять докази виконання робіт позивачем.
Скаржник власну позицію щодо невиконання позивачем частини робіт на суму 95 886, 30 грн доводить, зокрема, Довідкою від 16.06.2025 перевірки акту приймання виконаних будівельних робіт КБ2-В за червень 2024 року та кошторисної документації, згідно договору від 20.02.2024 року №000219-02/24 між ТОВ «СТ КОМПЛЕКС» та ТОВ «ЛІДЕР ЕНЕРДЖІ ГРУП» на відповідність робочому проекту по об`єкту будівництва «Електропостачання нежитлове приміщення за адресою: Барський р-н, м. Бар, вул. Сфорци Бони, буд.8, прим.1» 04.24-ЕТР та Зауваженнями ТОВ «СТ КОМПЛЕКС» щодо заперечень ТОВ «Лідер Енерджі Груп» на довідку кошторисника ТОВ «СТ КОМПЛЕКС» від 09.10.2025.
Однак, колегія суддів виходить з того, що згідно зі ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Системний аналіз ст. 844 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що ціна може бути визначена в кошторисі, але це не є обов`язковим.
Сторонами договору не погоджувався кошторис та зміна ціни.
Оскільки договором на виконання робіт № 000219-02/24 від 20.02.2024 не передбачено складання та погодження кошторису, то ціна, визначена п.5.1., є ціною договору в розумінні ст. 632 Цивільного кодексу України, яка визначена сторонами самостійно за взаємною згодою.
Згідно із ст. 846 строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до п. 3.1 укладеного між стронами справи Договору підрядник зобов`язується виконати роботи у наступні строки - до 40 робочих днів з дати отримання оплати відповідно до п. 5.2.1 цього Договору.
Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача зі спливом вказаного вище строку з метою перевірки повноти виконання замовлених робіт.
У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що з метою завершення договірних розрахунків позивач 06.03.2025 направив на юридичну адресу відповідача акт виконаних робіт та рахунок на оплату. Вказане поштове відправлення не було отримане відповідачем і повернулося за закінченням строку зберігання.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
У зв`язку з неприйняттям робіт та відсутністю письмової мотивованої відмови, позивач відповідно до пункту 5.5. договору склав односторонній акт від 04.04.2025 та повторно направив його відповідачу 07.04.2025, проте це відправлення також не було отримане адресатом та повернулося після закінчення строку зберігання, тобто з причин, що залежали від самого адресата.
Не отримуючи поштову кореспонденцію за власною юридичною адресою, відповідач не скористався правом надати мотивовані зауваження чи відмову від підписання актів, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що роботи позивачем не виконувалися, були виконані неналежно або що ним у встановленому договором порядку направлялася мотивована відмова від підписання актів чи зауваження щодо обсягу та якості робіт. 
Така обставина свідчить про невиконання відповідачем обов`язку належної організації отримання поштової кореспонденції за офіційною адресою та не може покладати негативні наслідки на позивача.
Колегія суддів зауважує на тому, що односторонній акт виконаних робіт, складений позивачем відповідно до умов договору (п. 5.5 Договору), не є самостійним безумовним доказом виникнення зобов`язання з оплати, однак у сукупності з іншими доказами у справі набуває належної доказової сили. Такий акт є допустимим засобом фіксації факту виконання робіт у разі ухилення замовника від підписання двостороннього акта та відсутності мотивованої відмови від підписання, що прямо передбачено умовами договору та узгоджується з положеннями ст. 882 ЦК України.
Відповідач у справі не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що роботи за договором № 000219-02/24 від 20.02.2024 не виконувалися, виконані неналежним чином або що ним у встановленому договором порядку подавалися мотивовані заперечення щодо обсягу чи якості робіт. За таких обставин доводи відповідача мають характер припущень та не відповідають вимогам статей 74, 76– 79 ГПК України щодо розподілу тягаря доказування.
Самі лише посилання на сумніви щодо виконання робіт, відсутність окремих документів чи незгоду з актами без належного документального підтвердження не спростовують доказів позивача. Твердження відповідача про самостійне завершення робіт не підтверджено жодними доказами. 
За стандартом переваги більш вірогідних доказів саме докази позивача підтверджують виконання договірних зобов`язань та наявність у відповідача обов`язку здійснити остаточний розрахунок.
З огляду на сплату відповідачем авансу у сумі 223 734,70 грн та встановлений судом факт виконання позивачем робіт, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку сплатити неоплачену частину вартості робіт у розмірі 95 886,30 грн, яка правомірно стягнута як основний борг.
Разом із тим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі, оскільки позивач здійснив їх нарахування за період, коли строк остаточного виконання грошового зобов`язання ще не настав. 
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів, однак не містять посилань на нові належні чи допустимі докази, які б спростовували висновки місцевого господарського суду. 
Твердження апелянта про недоведеність виконання робіт, недійсність одностороннього акта, відсутність обов`язку сплачувати остаточний розрахунок, а також про неправильну оцінку доказів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Апелянтом не наведено нових обставин чи доказів, здатних спростувати встановлені висновки.
Посилання скаржника на формальні недоліки первинних документів також не спростовують факту виконання робіт, оскільки зміст господарської операції, її обсяг, вартість та підстава виникнення зобов`язання встановлені сукупністю інших доказів у справі. 
Відсутність своєчасних письмових зауважень до результату робіт свідчить про недобросовісність поведінки відповідача як сторони договору.
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог статей 76-79, 86, 237 ГПК України, на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи, із правильним застосуванням норм матеріального права. 
Щодо клопотання ТОВ «СТ Комплекс» про долучення нового доказу (листа АТ "Укрпошта" від 05.01.2026) та призначення судової експертизи колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 3 статті 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У силу частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Наведені скаржником у апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків причини не доводять неможливості звернення відповідача із адвокатським запитом для отримання інформації, яка міститься у листі АТ "Укрпошта" від 05.01.2026, раніше та подання такої інформації до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також наявності виняткових обставин, тому суд апеляційної інстанції не приймає такий доказ відповідно до положень ч.3 ст. 269 ГПК України.
Як убачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач також не заявляв належного та процесуально оформленого клопотання про призначення судової експертизи у порядку статті 99 ГПК України, не ставив перед судом питання щодо необхідності залучення експерта, не пропонував питань для вирішення експертизою та не обґрунтовував неможливість самостійного подання відповідного експертного висновку.
Посилання апелянта на його письмові пояснення від 19.11.2025 не свідчить про належне звернення із клопотанням про призначення експертизи.
Скаржником не наведено жодних об`єктивних причин, які б перешкоджали заявленню ним такого клопотання до розгляду справи по суті судом першої інстанції. Заявлення відповідного клопотання на стадії апеляційного перегляду не має бути способом усунення процесуальної пасивності сторони під час розгляду справи судом першої інстанції та суперечить положенням статті 269 ГПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність (постанови від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19). Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/331/23.
У силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Дане право кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alime№taria Sa№ders S.A. v. Spai№).
Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи. Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №910/882/21.
Враховуючи усе викладене вище, висновки суду першої інстанції відповідають установленим фактичним обставинам. Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення не вбачається.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта про порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до статей 236, 275, 276 ГПК України, підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.
За вказаних обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТ Комплекс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 у справі №904/2048/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2025 у справі №904/2048/25 - залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повну постанову складено 30.04.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: Ю.В. Фещенко

С.В. Мартинюк