КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року справа №320/20990/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльність,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної судової адміністрації України в якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 567 545,49 грн.
2. Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недоотриману частину суддівської винагороди судді у розмірі 567 545,49 грн за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року.
Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що Наказом Голови Північного апеляційного господарського суду від 29 жовтня 2019 року №247-к його зараховано на посаду судді цього суду з 29 жовтня 2019 року та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового оклад з 29 жовтня 2019 року. У червні 2019 року присвоєно науковий ступінь - кандидат юридичних наук. Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2024 року № 2635/0/15-24 його звільнено з посади судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у адміністративній справі № 640/27794/20 за позовом позивача до Північного апеляційного господарського суду, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої суддівської винагороди встановлено, що починаючи з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року позивачу нарахована, але не виплачена сума суддівської винагороди у розмірі 567 545, 49 грн, у зв`язку з чим визнано протиправними дії Північного апеляційного господарського суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно з частиною 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, в редакції, яка діяла з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року та стягнуто вказану суму з Північного апеляційного господарського суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 у справі № 640/27794/20 встановлено, що виплата у квітні-серпні 2020 року суддівської винагороди в обмеженому розмірі є неправомірною, проте, скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Північного апеляційного господарського суду недоотриманої суддівської винагороди, оскільки Північний апеляційний господарський суд не є тією особою, яка має відповідати за вимогою про стягнення недоотриманої частини суддівської винагороди.
На переконання позивача, вказаними вище судовими рішеннями встановлено його право на отримання суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року у повному обсязі, а також визначено розмір недоотриманої суддівської винагороди у 567 545,49 грн та зазначено, що за вимогами про стягнення цієї суми має відповідати саме Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів.
Проте, зважаючи, що протягом тривалого часу Державна судова адміністрація України не виплачує позивачу недоотриману суддівську винагороду, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Станом на 05.06.2026 від відповідача відзиву не надходило. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши обставини справи судом було встановлено наступне.
ОСОБА_1 Указом Президента України «Про призначення суддів) від 01 серпня 2007 року № 676/2007 призначений на посаду судді Пролетарського районного суду міста Донецька строком на п`ять років.
Указом Президента України «Про переведення суддів» від 06 червня 2011 року № 644/2011 позивача переведено у межах п`ятирічного строку з посади судді Пролетарського районного суду міста Донецька на роботу на посаді судді Господарського суду міста Києва Постановою Верховної Ради України від 07 червня 2012 року № 4919-VI «Пре обрання суддів» позивача обрано на посаду судді Господарського суду міста Києва безстроково Постановою Верховної Ради України від 19 вересня 2013 року № 593-VII «Про обрання суддів» обрано на посаду судді Київського апеляційного господарського суду.
Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 15 жовтня 2019 року № 2686/0/15-19 ОСОБА_1 переведено з посади судді Київського апеляційного господарського суду на посаду судді Північного апеляційного господарського суду.
Наказом Голови Північного апеляційного господарського суду від 29 жовтня 2019 року №247-к ОСОБА_1 зараховано на посаду судді цього суду з 29 жовтня 2019 року та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового оклад, починаючи з 29 жовтня 2019 року, а у червні 2019 року присвоєно науковий ступінь - кандидат юридичних наук.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2024 року № 2635/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у адміністративній справі № 640/27794/20 за позовом ОСОБА_1 до Північного апеляційного господарського суду, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої суддівської винагороди (далі – справа № 640/27794/20) встановлено, що,починаючи з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року нарахована, але не виплачена позивачу сума суддівської винагороди становить 567 545, 49 грн. Згідно резолютивної частини рішення суду у справі № 640/27794/20 визнано протиправними дії Північного апеляційного господарського суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно з частиною 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, в редакції, яка діяла з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року. Рішення суду в цій частині набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року.
Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/27794/20 стягнуто з Північного апеляційного господарського суду на мою користь недоотриману суддівську винагороду судді на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2020 року у розмірі 567 545,49 грн за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 у справі № 640/27794/20 встановлено таке:
- виплата у квітні-серпні 2020 року суддівської винагороди в обмеженому розмірі є неправомірною;
- згідно листа Державної судової адміністрації України № 10-14013/21 від 19 липня 2021 року зміни до кошторису Північного апеляційного господарського суду стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 “Заробітна плата” у 2020 року не вносились. Бюджетні асигнування за КЕКВ 2111 “Заробітна плата” відкриті у повному обсязі.
Проте, судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року в частині стягнення з Північного апеляційного адміністративного суду недоотриманої суддівської винагороди, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/20, оскільки Північний апеляційний господарський суд не є тією особою, яка має відповідати за вимогою про стягнення недоотриманої частини суддівської винагороди, а тому Шостим апеляційним адміністративним судом у цій частині ухвалено постанову про відмову у задоволенні позову.
Вважаючи протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не виплати протягом тривалого часу нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди у розмірі 567 545,49 грн за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Правова позиція суду.
Згідно частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон України від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебуванню і на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
У пункті 2 частини третьої цієї ж статті базовий розмір посадового окладу судді становить судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти 1,25 - якщо судді здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населенню і щонайменше один мільйон осіб.
Частинами п`ятою, сьомою статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: з і наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більш : 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більш : 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Як було встановлено судовими рішеннями у справі № 640/27794/20 та що не спростовано відповідачем у даній адміністративній справі, з 01 січня 2020 року по 18 квітня 2020 року позивачу нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода, відповідно до статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII, виходячи з таких її складових: - посадовий оклад в розмірі 50% прожиткових мінімумів доходів громадян, що у гривневому еквіваленті становить 131 375,00 грн; - доплата за вислугу років за наявності стажу більше 15 років 40% посадового окладу, що становить 52 550,00 грн; - доплата за науковий ступінь 15% посадового окладу, що становить 19 706,25 грн Проте, з 18 квітня 2020 року належна до виплати суддівська винагорода була обмежена 10 мінімальними заробітними платами.
Суд наголошує, що судовими рішеннями у справі № 640/27794/20 встановлено право позивача на отримання суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року у повному обсязі, визначено розмір недоотриманої позивачем суддівської винагороди у 567 545,49 грн та зазначено, що за вимогами про стягнення цієї суми має відповідати саме Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частинипершої, пункту 2 частини третьої статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIIIфінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правові й системі тієї чи іншої країни.
Тобто, право на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність відвиконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, враховуючи встановлені судовими рішеннями обставини, оскільки ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Водночас, суд зауважує, що гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 4901-VI).
Частиною першою статті 3 цього Закону закріплено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).
Відповідно до підпункту 3 пункта 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності.
Пунктом 38 Порядку № 845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.
Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
Абзацом 10 пункта 25 Порядку № 845 передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
Відповідно до абзаца 2 частини третьої статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.
Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, яке не суперечить вимогам законодавства, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких, зокрема щодо суддів апеляційних судів, є Державна судова адміністрація України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме Державна судова адміністрація України як суб`єкт владних повноважень має відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.
При цьому, варто наголосити, що особливості виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, не вказують на необхідність встановлення відповідного порядку виконання у самому судовому рішенні, а наявність у Державної судової адміністрації України окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду не впливає на порядок виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є остання, оскільки виходячи з положень частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і пункту 25 Порядку № 845, безспірне списання коштів за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду здійснюється незалежно від того, чи діє така бюджетна програма у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів (правова позиція Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 640/23038/20). 
Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати нарахованої, але не виплаченої позивачу суддівської винагороди та стягнення з відповідача суддівської винагороди на користь позивача у розмірі 567 545,49 грн., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Приписами частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки присуджені позивачу виплати у відносинах публічної служби є суддівською винагородою, суд вважає, що рішення в цій частині підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, абоякщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 567 545,49 грн.
3. Стягнути з Державної судової адміністрації України (01601, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5, Код ЄДРПОУ 26255795) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриману частину суддівської винагороди судді у розмірі 567 545,49 грн за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за рахунок коштів бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», що перебуває у віданні Державної судової адміністрації України, шляхом безспірного списання коштів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.