Справа № 216/3397/26
провадження 2/216/3364/26

РІШЕННЯ
іменем України

23 червня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально - Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Маланюка О.Я., 
секретаря судового засідання Агурейчевої А.М., 
за участі: представника позивача - адвоката Лєгостаєвої Д. В.,
представника третьої особи Зінченка С. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання дитини разом з батьком, -
ВСТАНОВИВ:
29 квітня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лєгостаєвої Діани Володимирівни звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання дитини.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі - відповідач, а разом - сторони) перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2013 року, який розірвано за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року (справа № 177/2528/16-ц). Від вищевказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01 серпня 2024 року відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу, відомості про яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22024040000000932 за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332КК України. 22 квітня 2025 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 932/3531/25) відносно обвинуваченої ОСОБА_2 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.
З квітня місяця 2025 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із своїм батьком - ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 . З квітня місяця 2024 року відповідач будь-якої участі у вихованні та утриманні малолітнього сина не приймає, позивач самостійно виховує та утримує малолітню дитину. Відсутність визначення місця проживання дитини унеможливлює вільну реалізацію прав позивача щодо устаткування їх життя, зокрема, позивач не має можливості зареєструвати малолітнього сина ОСОБА_4 за місцем спільного фактичного проживання. З огляду на викладене, відсутність можливості у відповідача здійснювати виховання та догляд за дитиною, а також, враховуючи фактичне проживання дитини разом із батьком, виникла необхідність у судовому порядку визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання разом із батьком.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; залучено до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство оборони України; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.40 годину 18 травня 2026 року.
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові, просила задовольнити. Проти проведення розгляду справи у заочному порядку не заперечувала.
Відповідач про час та місце проведення розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, відзиву на позов не надала, будь - яких заяв або клопотань до суду не надходило.
04 травня 2026 року від представника Служби у справах дітей Лозуватської сільської ради надійшла заява, у якій просила проводити розгляд даної цивільної справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Висновку щодо предмету спору суду надано не було.
Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні надав пояснення вказав, що фактично дії позивача спрямовані на можливе отримання відстрочки від мобілізації, оскільки такий є особою призовного віку. Представником третьої особи МО подано суду письмові пояснення, які по своїй суті зводяться до вищенаведеного, вказує що факт відсутності батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. 
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2013 року, який за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року розірваний (справа № 177/2528/16-ц https://reyestr.court.gov.ua/Review/65552372), що набрало законної сили 11.05.2017 року.
Від вищевказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) Серії НОМЕР_1 , виданого 18 червня 2025 року Центрально - Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 877.
Згідно копії свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_2 , виданого 14 червня 2022 року Центрально - Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після проведення державної реєстрації зміни імені має прізвище, власне ім`я та по батькові як: « ОСОБА_2 », про що 14 червня 2022 року складений відповідний актовий запис № 11.
З квітня місяця 2025 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із своїм батьком - ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 , про що надані копії актів обстеження на факт проживання особи, складеними представниками Лозуватської сільської ради від 24.05.2025 року, 30.06.2025 року, 28.11.2025 року, 13.02.2026 року.
Згідно з копією довідки керівника Криворізької гімназії № 104 Криворізької міської ради від 13.02.2026р. № 56, така видана про те, що ОСОБА_6 , 2014 року народження, дійсно навчається у 4 класі Криворізької гімназії № 104 КМР.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року у справі № 932/3531/25 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126791664) відносно обвинуваченої у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №22024040000000932 від 01 серпня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України,ОСОБА_2 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до: 20 червня 2025 року включно, строк дії якого, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/136092161, за ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2026 року продовжений до: 27 червня 2026 року включно. Обвинувачену ОСОБА_2 - тримати під вартою ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».
Вироком Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2026 року (знеособленим, оскільки видрукуваний такий з сайту «Судова влада» однак відповідність такого щодо відповідача доводиться номером справи та вищенаведеними ухвалами, який не набрав законної сили) вирішено - Угоду про визнання винуватості укладену 27 травня 2026 року між прокурором Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_6 у присутності захисниці ОСОБА_5 - задовольнити. ОСОБА_6 - визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 та ч.3 ст.332КК України і призначити узгоджене сторонами покарання:
- за ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.3 ст.332КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права займатись волонтерською діяльністю на строк 2 (два) роки, з конфіскацією всього майна, що належіть їй на праві власності.
На підставі ч.1 ст.70КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права займатись волонтерською діяльністю на строк 2 (два) роки, з конфіскацією всього майна, що належіть їй на праві власності.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_6 рахувати з 27 травня 2026 року.
На підставі ч.5 ст.72КК України - зарахувати ОСОБА_6 попереднє ув`язнення починаючи з 24 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили у строк основного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження, до набрання вироком законної сили - залишити без змін. Строк відбування додаткового покарання - рахувати з моменту повного відбуття ОСОБА_6 основного покарання. Конфіскацію всього майна, що належіть ОСОБА_6 на праві власності - застосувати негайно після набрання вироком законної сили.
Відтак, малолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем, який самостійно забезпечує його належне виховання, піклується про здоров`я, фізичний розвиток, створює належні умови для повноцінного розвитку, влаштовує дозвілля та відпочинок, а також повністю створив дитині комфортне середовище, що підтверджується в тому числі Актами обстеження на факт проживання особи Лозуватської сільської ради від 24.05.2025 року, 30.06.2025 року, 28.11.2025 року, 13.02.2026 року.
Судом установлено, що відповідачка перебуває під вартою по теперішній час.
Однією з причин подання даного позову є необхідність реалізації позивачем обов`язку щодо реєстрації у встановленому порядку малолітнього сина за місцем проживання, оскільки відсутність реєстрації місця проживання дитини суперечить її інтересам, зокрема обмежує реалізацію прав дитини, гарантованих Конституцією, таких як право на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, а тому позивач змушений звернутися до суду з даною позовною вимогою, оскільки вважає, що рішення суду про визначення місця проживання дитини біля батька сприятиме реалізації законних прав дитини та забезпечить захист її якнайкращих інтересів.
Згідно доводів представника позивача, зареєструвати малолітнього ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання (де дитина ходить і в школу) позивач позбавлений можливості внаслідок того, що для цього потрібна письмова згода відповідача, як другого із батьків, або рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).
Верховний Суд в справі справа № 164/812/21 зазначав, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).
Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до абз. 2 п.5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (далі Порядок), батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.
Вказаним Порядком також визначено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини (п.16).
Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку (п.17).
У свою чергу пунктом 33 Порядку визначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.
З урахуванням зазначеного, враховуючи наведені положення законодавства, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи інтереси малолітньої дитини, вік дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на її виховання і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що проживання сина з батьком відповідатиме принципу забезпечення найкращих інтересів дитини та є пріоритетним при вирішенні наданої справи.
Зазначене рішення на думку суду жодним чином не обмежить матір в її правах та обов`язках щодо спільного виховання та можливості спілкування з дитиною. У разі виникнення обставин, які перешкоджатимуть матері у спілкуванні з дитиною, вона не позбавлена права вирішувати ці питання в судовому порядку.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, тому з урахуванням результату розгляду справи, яким позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату №7988-1348-2871-9884.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради, Міністерство оборони України про визначення місця проживання дитини разом з батьком - задовольнити повністю.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ;
Треті особи: Служба у справах дітей Лозуватської сільської ради, ЄДРПОУ: 44765777, місцезнаходження за адресою: 53020, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Миру, буд. 69;
Міністерство оборони України, ЄДРПОУ: 00034022, поштова адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітряних сил, буд. 6.
Повний текст рішення суду складено та підписано 23 червня 2026 року.

Суддя          О.Я.МАЛАНЮК