ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

справа №280/9221/25
адміністративне провадження № К/990/12452/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І., 
суддів: Бучик А.Ю., Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №280/9221/25
за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025, ухвалену судом у складі колегії суддів: головуючого судді - Щербака А.А., суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.10.2025 №738/5 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: перехрестя шосе Харків - Сімферополь та вул.Молочна (на підставі акту обстеження території від 07.11.2024 № 0293)» (далі - спірне рішення).
2. Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії спірного рішення до набрання законної сили рішенням у цій справі;
- заборони Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради, районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та іншим особам вчиняти дії щодо демонтажу споруди, розташованої за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням в цій справі.
3. Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 20.10.2025 частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову:
зупинив дію рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.10.2025 №738/5 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: перехрестя шосе Харків - Сімферополь та вул. Молочна (на підставі акту обстеження території від 07.11.2024 №0293)» до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. 
4. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 11.03.2026 задовольнив апеляційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради, скасував ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.10.2025 та відмовив у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій справі.
5. 19.03.2026 до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі №280/9221/25, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, позивачка просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
6. Верховний Суд ухвалою від 06.04.2026 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
7. Відзив на зазначену вище касаційну скаргу до суду не надходив.
ІІ. ДОВОДИ ЗАЯВИ ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ
8. ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, посилалась на те, що за змістом спірного рішення Виконавчим комітетом Запорізької міської ради вирішено усунути наслідки порушення Типових правил благоустрію міста Запоріжжя шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів.
Позивачка зазначала, що спірне рішення є незаконним, оскільки прийнято з перевищенням Виконавчим комітетом Запорізької міської ради своїх владних повноважень та містить недостовірні відомості, а саме - відповідачем не враховано, що спірне приміщення є невід`ємною частиною нерухомого майна - торговельного комплексу літ. А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності та не є тимчасовою спорудою.
Також позивачка наголошувала на існуванні постійної загрози виконання спірного рішення. Позивачка зазначила, що спірне рішення є чинним і його виконання може призвести до настання негативних наслідків - істотно ускладнити чи взагалі унеможливити ефективний захист її прав, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки після демонтажу об`єкта, повернення його до попереднього стану буде неможливим без суттєвих грошових витрат.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконання спірного рішення може призвести до демонтажу частини торгівельного комплексу, що належить позивачці на праві приватної власності, правомірність якого оскаржується у цій справі, у зв`язку з чим рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, не виконає свою правову роль та не призведе до захисту і відновлення порушених прав позивачки. Натомість, забезпечення позову забезпечить можливість поновлення порушених прав позивачки в разі задоволення позову, а обрані позивачкою заходи є співмірними із змістом права, про яке заявлено позов і не виходять за його межі, а також базуються на обґрунтованих припущеннях.
10. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи, які врахував суд першої інстанції, не є свідченням існування очевидних ознак протиправності спірного рішення в цій справі та очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивачки до прийняття у справі рішення по суті заявлених вимог. Апеляційний суд наголосив на тому, що позивачкою не доведено неможливості захисту її прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, як і не доведено того, що для відновлення таких прав, при виконанні у майбутньому судового рішення, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
11. Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована, зокрема тим, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального закону проігнорував встановлені судом першої інстанції обставини та досліджені ним докази, що вказують на наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача в цій справі, та, як наслідок, в порушення вимог статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) безпідставно скасував законну і обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Верховний Суд, враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, у відповідності до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
13. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень КАС України, яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
14. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.
15. Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
16. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).
17. Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
18. Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
19. Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
20. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
21. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
22. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
23. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
24. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.04.2024 у справі № 380/4885/22, від 16.04.2024 у справі № 320/28419/23.
25. За змістом частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
26. При цьому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
27. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
28. Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
29. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20, від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21.
30. З матеріалів заяви видно, що заявниця оскаржує в судовому порядку рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.10.2025 №738/5 «Про усунення порушень Типових правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: перехрестя шосе Харків - Сімферополь та вул. Молочна», яким вирішено:
1. Усунути наслідки порушень Типових Правил шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою м. Запоріжжя за адресою: перехрестя шосе Харків - Сімферополь та вул. Молочна.
Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання.
Під демонтажем необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення об`єкту, розміщеного без відповідних дозвільних документів, а також майна, що знаходиться в цьому об`єкті, від місця його розташування або основи, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, тощо.
2. Власнику об`єкту, вказаного у пункті 1 цього рішення, розміщеного без відповідних дозвільних документів, пропонувати самостійно, протягом семи календарних днів з дня розміщення районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району оголошення на об`єкті щодо прийняття рішення стосовно його демонтажу, виконати роботи щодо усунення наслідків порушень Типових Правил шляхом демонтажу об`єкта, та приведення місця розташування в належний стан з відновленням його благоустрою.
3. У разі невиконання цього рішення власником об`єкту, вказаного у пункті 1 цього рішення, розміщеного без відповідних дозвільних документів, виконання цього рішення доручити департаменту муніципального управління ЗМР.
31. Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивачка вказала на те, що рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.10.2025 №738/5 було прийняте з численними порушеннями, що вказує на його незаконність.. 
32. Також, ОСОБА_1 зазначила, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову їй буде нанесений матеріальний збиток у зв`язку з незаконним демонтажем споруди.
33. Колегія суддів вважає, що перевірка безпосередньо правомірності/протиправності спірного рішення та дій відповідача має бути здійснена судом при вирішенні спору по суті.
34. Щодо посилання позивачки на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих нею заходів забезпечення позову, Верховний Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. 
35. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
36. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки звертаючись до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, заявниця не зазначила, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
37. Таким чином, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення ним норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови та погоджується з його висновками.
38. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 у справі №280/9221/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.І. Рибачук

судді А.Ю. Бучик

Л.В. Тацій