Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2026  	Справа №607/908/26 Провадження №2/607/2756/2026	

30 квітня 2026 року        м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого - судді Герчаківської О. Я., 
з участю секретаря судового засідання Кійко С. Д.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки, адвоката Костюка Л. О.,
(в режимі відеоконференції)
відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, 
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Костюк В. О., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 09 липня 2019 року уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від даного шлюбу спільних дітей у подружжя немає.
25 липня 2019 року ОСОБА_1 за власні кошти придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина, спадкова справа заведена державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З. З. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт у якому все своє майно заповів своїй доньці ОСОБА_2 . 
У 2023 році позивачка зверталася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про визнання майна особистою приватною власністю.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2024 року у справі № 607/22374/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у справі №607/22374/23, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2024 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, визнано за позивачкою ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 80.19%, з яких 60.38% - особиста приватна власність позивачки та 19.81% - частка у спільному майні подружжя. В задоволенні решти позовних вимог — відмовлено. 
Після отримання постанови Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року позивачка звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради для виконання вказаної постанови суду. 
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Сливки В. І. від 17 вересня 2025 року було залишено заяву ОСОБА_1 без руху у зв`язку з тим, що в постанові Тернопільського апеляційного суду не визначено часток у спільній частковій власності. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року у справі № 607/22374/23 було задоволено заяву ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення суду та змінено спосіб виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 607/22374/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Перша тернопільська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Василевич О. О. про визнання майна особистою приватною власністю, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 80/100 частки, з яких 60/100 частки – особиста приватна власність ОСОБА_1 , та 20/100 частка у спільному майні подружжя.
Державним реєстратором Тернопільської міської ради було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на 80/100 частки на квартиру АДРЕСА_2 . 
В свою чергу 20/100 частки спірної квартири залишилися фактично за спадкодавцем ОСОБА_3 . Позивач як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , а тому звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частки від 20/100 часток на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала померлому та становить 1/30 частки від загальної площі спірної квартири. 
Постановою Державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори від 27 листопада 2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , оскільки за померлим ОСОБА_3 не було зареєстровано право власності на 20/100 частки на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Отож, оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем, який має обов`язкову частку є позивачка, то вона має право на спадкування після смерті свого чоловіка на частку квартири АДРЕСА_2 , що становить 1/30 її частки (20/100*1/6=1/30).
За встановлених вище обставин, позивачка просить в порядку спадкування визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/30 частки квартири АДРЕСА_2 , та яка належала померлому ОСОБА_3 .
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 607/908/26; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні, яке відбулося 30 березня 2026 року суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Костюк Л. О. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення.
Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будь–якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 09 липня 2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 09 липня 2019 року зареєстрували шлюб у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис № 1145.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі, що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02 березня 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданого Пенсійним фондом України 25 листопада 2014 року, терміном дії довічно, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком.
Постановою Тернопільського апеляційного суд від 20 листопада 2024 у справі №607/22374/23, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костюка Вадима Олеговича задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за позивачкою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі 80.19%, з яких 60.38% - особиста приватна власність позивачки та 19.81% - частка у спільному майні подружжя. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Відтак суд звертає увагу, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року у справі № 607/22374/23 змінено спосіб виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 607/22374/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Перша тернопільська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Василевич Ольга Олексіївна про визнання майна особистою приватною власністю, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 ,, в розмірі 80/100 частки, з яких 60/100 частки особиста приватна власність ОСОБА_1 , та 20/100 частка у спільному майні подружжя.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових № 453019994, сформованого 21 листопада 2025 року, квартира загальною площею 50.9 кв.м, житловою площею 29.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , розмір частки якої становить, 80/100.
27 листопада 2025 року державний нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З. З., вивчивши заяву та документи, подані ОСОБА_1 , з приводу вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно в порядку спадкування на частку квартири АДРЕСА_4 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2094/02-31 від 27 листопада 2025 року. Постанова мотивована тим, що при встановленні належності майна, що підлягає успадкуванню, було встановлено, що у спадкоємця на підтвердження права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , не було подано документів, що підтверджують реєстрацію права власності на спадкове майно на ім`я ОСОБА_3 . 
За встановлених обставин, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права.
В силу частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Також положеннями статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У відповідності до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19 (провадження № 61-6658св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 552/3281/20 (провадження № 61-5972св21).
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тернополі.
Після його смерті відкрилася спадщина, на 20/100 частки квартири АДРЕСА_2 , яка не охоплена рішеннями судів, які описано вище.
Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як вбачається з Постанови Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року, справа № 607/22374/23, 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою № 1524, у якій вказала, що вона, як непрацездатна за віком, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак спадкове майно, на яке вона має право, вона приймає. 
У разі порушення права на обов`язкову частку у спадщині, або отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, ефективним і належним способом захисту є звернення до суду в порядку позовного провадження з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, від 06 грудня 2018 року у справі № 756/3369/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 450/2064/17.
Як встановлено судом, постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З. З. № 2094/02-31 від 27 листопада 2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» – з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №227/3750/19 від 22 вересня 2021 року.
Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/30 (20/100*1/6) частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76–78, 206, 258–268, 273, 293, 352–355 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/30 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 1 064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;
Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ;
Третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ 02900587, адреса місцезнаходження: вул. Коперника, буд. 1, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя        Герчаківська О. Я.