ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/4661/25 пров. № А/857/44917/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі № 500/4661/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області, оформлену відповіддю №4753-4821/Ж-02/8-1900/25 від 24.07.2025, щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 21.04.1979 по 13.05.1981, період роботи з 18.07.1985 по 11.09.1985 в колгоспі «ім. Войкова»; зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , період проходження військової служби з 21.04.1979 по 13.05.1981, період роботи з 18.07.1985 по 11.09.1985 в колгоспі «ім. Войкова» та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всього страхового стажу, прийнявши відповідне рішення.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від лютого 2025 року №209 (Постанова №209) та згідно із Порядком з 1 березня 2025 року проводився перерахунок пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на жовтень 2017 року в розмірі 1,115 (3764,40*1,17*1,11 *1,11*1,14*1,197*1,0796*1,115 = 8913,83 грн.).
Зазначає, що пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства. Інших підстав для проведення перерахунку пенсійної виплати позивачу, на даний час немає.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV з 13.01.2020.
Позивач 10.07.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про перерахунок пенсії за віком та зарахування періодів його трудової діяльності до страхового стажу.
За результатами поданої заяви ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 24.07.2025 позивачу повідомило, що згідно з наданими документами, а саме: дипломом, уточнюючими довідка, трудовою книжкою та індивідуальними відомостями про застраховану особу встановлено, що страховий стаж позивача становить 45 років 04 місяці 06 днів (враховано по 29.02.2024).
До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 21.04.1979 по 13.05.1981 відповідно довідки від 11.11.2019 №4/318, оскільки підставою видачі даної довідки зазначено військовий квиток, замість відомостей ведення обліку особового складу у військовій частині, де позивач проходив військову службу. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.07.1985 по 11.09.1985 в колгоспі «ім. Войкова», оскільки відсутня довідка про встановлення та вироблений мінімум трудової діяльності. Документи, котрі би змогли підтвердити вищевказані періоди служби та роботи, від позивача не надходили. Також у відповіді ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначено, що у випадку надання підтверджуючих документів страховий стаж можливо буде переглянути.
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у зарахуванні його трудової діяльності у колгоспі та проходження військової служби до страхового стажу, позивач звернувся до суду позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що у разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно пункту 6 цього Порядку для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Для підтвердження страхового стажу позивач надав трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 28.12.1978, яка містить такі записи щодо спірних періодів:
з 21.04.1979 по 13.05.1981 служба в Армії, підстава: 21.05.1981,
колгосп «ім. Войкова»:
запис №12, 18.07.1985, прийнятий в колгосп в будбригаду на тимчасову роботу, підстава: наказ №7 від 24.07.1985,
запис №13, 11.09.1985, звільнений з колгоспу в зв`язку з закінченням кінцевого строку тимчасової роботи, підстава: наказ №11 від 06.09.1985.
Запис про звільнення з колгоспу ім. Войкова засвідчений підписами уповноважених осіб та скріплений печаткою колгоспу.
Таким чином, період роботи в колгоспі «ім. Войкова» з 18.07.1985 по 11.09.1985 відповідачем не зарахований у зв`язку з відсутністю відомостей про вироблений мінімум трудоднів (відсутня довідка).
Згідно частини другої статті 56 Закону №1788-XII зарахування роботи у колгоспі до страхового стажу ставлять в залежність від виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві лише щодо осіб, прийнятих у члени колгоспу. Саме щодо членів колгоспу по закінченні календарного року на загальних зборах вирішувалися питання встановлення мінімуму трудової участі в громадському господарстві та виконання/невиконання цього встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві з поважних причин чи без поважних причин.
У даному випадку відсутні відомості про те, що позивач був прийнятий в члени колгоспу ім. Войкова. 
Натомість, він був прийнятий у будівельну бригаду колгоспу на тимчасову роботу (на час виконання окремих будівельних робіт) строком менше двох місяців. Відомості трудової книжки позивача містять повні та достатні відомості для зарахування роботи в колгоспі «ім. Войкова» з 18.07.1985 по 11.09.1985 до страхового стажу.
У цьому випадку відповідач безпідставно вказаний період роботи в колгоспі «ім. Войкова» не зарахував до страхового стажу через відсутність відомостей про вироблений мінімум трудоднів, бо такі відомості щодо осіб, які не зараховані до членів колгоспу, пенсійне законодавство не вимагає.
Тобто, період роботи з 18.07.1985 по 11.09.1985 в колгоспі «ім. Войкова», який відображений у трудовій книжці позивача, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Стосовно незарахування періоду проходження військової служби, то суд встановив, що на підтвердження проходження військової служби позивач разом з заявою про перерахунок пенсії надав відповідачу військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 , в якому зазначено, що він проходив військову службу у період з 21.04.1979 по 13.05.1981.
Вказана у військовому квитку дата початку військової служби не викликає сумнівів, усі записи військового квитка щодо проходження строкової служби є чіткими, виправлень, закреслень не мають.
Вказаний військовий квиток позивача є належним та достатнім доказом для зарахування періоду військової служби до страхового стажу. 
Відмова позивачу у врахуванні його військової служби до страхового стажу у зв`язку з тим, що у довідці від 11.11.2019 №4/318 підставою видачі даної довідки зазначено військовий квиток, замість відомостей ведення обліку особового складу у військовій частині, де він проходив військову службу, суд не бере до уваги, оскільки вказана довідка до заяви про перерахунок пенсії позивача не була долучена. 
Натомість, позивачем разом з заявою було долучено військовий квиток НОМЕР_2 , про що зазначено безпосередньо в заяві позивача, а тому період проходження військової служби з 21.04.1979 по 13.05.1981 має бути зарахований до страхового стажу позивача .
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 21.04.1979 по 13.05.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , а також трудової діяльності в колгоспі «ім. Войкова» з 18.07.1985 по 11.09.1985 є протиправними і такі періоди підлягають до зарахування до страхового стажу позивача.
Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі № 500/4661/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш