Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2026  	Справа №607/21812/25 Провадження №2/607/2478/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович, до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом 

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
17 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивачів
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Варода П.Б. – звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про: 1) визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та як за членом колишнього колгоспного двору; 2) визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ціною позову 717 719,71 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів – адвокат Варода П.Б. – зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , які перебували у шлюбі. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 . Адвокат вказує про те, згідно з інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 18 березня 2024 року № 271, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , зареєстрований за головою колгоспного двору ОСОБА_5 . Крім того, згідно з довідкою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 16 листопада 2020 року № 451, станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору за цією адресою були ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . У позові зауважено, що
ОСОБА_2 прийняв спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , що підтверджується виданим йому приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. свідоцтвом про право на спадщину за законом
від 14 травня 2025 року на інше спадкове майно щодо якого були наявні правовстановлюючі документи. Спадкове майно, право власності на яке не оформлено спадкоємцями, складається із 2/3 частин спірного житлового будинку, які належали ОСОБА_3 , а саме: 1/3 частина як члену колишнього колгоспного двору; 1/3 частина у порядку спадкування після смерті чоловіка
ОСОБА_5 . Отже, з огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті своєї матері
ОСОБА_4 , яка, у свою чергу, за життя прийняла, але не оформила спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 10 травня 2024 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Темніковою Л.Г. ухвалено постанову № 941/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У цій постанові нотаріус зазначив, що із заявою звернувся ОСОБА_1 , як спадкоємець після смерті матері, у зв`язку з тим, що його мати прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак не оформила належним чином права власності на майно. Нотаріусом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори зверталася її донька ОСОБА_4 , яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та про прийняття спадщини за законом, про що свідчить спадкова справа № 206/2013.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористалася. 
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 14 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат
Варода П.Б. не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак адвокат подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідач Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони відповідача; щодо можливості задоволення позовних вимог представник відповідача не заперечив.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання
будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
26 жовтня 1963 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія НОМЕР_1 , запис за № 16 (а.с.11 зворотна сторона).
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , батьками якої зазначені: батько – ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_3 , що підтверджують свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , запис за № 6 (а.с.12 зворотна сторона) та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00051206811 від 14 травня 2025 року
(а.с. 106, 107).
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , батьками якого зазначені: батько –
ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_3 , що підтверджують свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 , запис за № 22, місце реєстрації: Товстолузька сільська рада Підволочиського району Тернопільської області (а.с. 12) та повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00051206864 від 14 травня 2025 року
(а.с. 108, 109).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть,
серія НОМЕР_4 , запис за № 7 (а.с. 10).
ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_2 , батьками якого зазначені: батько – ОСОБА_7 , мати – ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_5 , запис за № 561 (а.с. 13, 56).
23 грудня 1999 року ОСОБА_1 подав Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (а.с. 42 зворотна сторона).
06 січня 2000 року ОСОБА_4 подала заяву Тернопільській районній державній нотаріальній конторі про відмову від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 (а.с. 43).
12 січня 2000 року ОСОБА_3 подала заяву Державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловіка ОСОБА_1 , заява № 25, спадкова справа № 23 (а.с. 41, 42).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 2000 року, квартира АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках. Свідоцтво видано згідно рішення Немирівської міської ради від 21 листопада 2000 року № 181. Реєстраційний напис на правовстановлюючий документі виданого Немирівською міською радою 18 грудня 2000 року і записано у реєстрову книгу №22 за № 2236-32 (а.с. 93).
05 лютого 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Гасій Л.М., яким заповіла належну їй на праві особистої власності земельну ділянку, площею 2,61 га (а.с. 39, 70).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , актовий запис № 15, місце реєстрації: Товстолузька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00051206624 від 14 травня 2025 року (а.с. 104, 105).
25 квітня 2013 року ОСОБА_4 подала заяву Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про відмову від спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заява № 550, спадкова справа № 206/2013 р. (а.с. 36, 69).
25 квітня 2013 року ОСОБА_4 подала заяву Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заява № 551, спадкова справа № 206/2013р. (а.с. 36, 69).
25 квітня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заява № 552, спадкова справа № 206/2013р. (а.с. 37, 70).
У витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 33871450 від 25 квітня 2013 року вказано, що була заведена спадкова справа № 54430682, номер у нотаріуса 206/2013 р. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 9, 37), про що також свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №74024933 від 20 вересня 2023 року (а.с. 65).
Відповідно до довідки Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 33 від 20 квітня 2015 року ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 в житловому будинку були зареєстровані та проживали разом із померлою і по теперішній час проживають: 1) ОСОБА_1 – син; 2) ОСОБА_8 – невістка (а.с. 39, 72).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_6 , актовий запис № 54 (а.с. 54).
10 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав заяву приватному нотаріусу Немирівського районного нотаріального округу Люлько Л.М. заяву про прийняття спадщини після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заява № 455, спадкова справа № 128/2020 (а.с. 53).
У витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62411040 від 10 листопада 2020 року вказано, що була заведена спадкова справа № 66727502, номер у нотаріуса 128/2020 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 63).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Немирівської міської ради Немирівського району Вінницької області № 2804 від 10 листопада 2020 року, ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . На момент відкриття спадщини за цією адресою був зареєстрований син – ОСОБА_2 (а.с. 55).
У довідках Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 451 та № 452 від 16 листопада 2020 року, вказано, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується за померлим ОСОБА_5 , станом на 01 липня 1990 року, двір – колгоспний. Станом на 01 липня 1990 року зареєстровані: 1) ОСОБА_5 – 1939 року народження (голова двору); 2) ОСОБА_3 – 1944 року народження (дружина); 3) ОСОБА_1 – 1966 року народження (син) (а.с. 13 зворотна сторона, 40).
31 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_9 було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа – 52,8 кв.м., житлова площа – 29,1 кв.м., інвентаризаційна справа №02869, реєстраційний номер: ТІ01:1611-8998-0445-2679, на замовлення ОСОБА_2 (а.с. 95 – 98).
У довідці Комунального підприємства Немирівського бюро технічної інвентаризації № 594 від 04 грудня 2023 року вказано, що за даними архіву КН «Немирівське БТІ» станом на 01 січня 2013 року квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному, Тульчинським бюро технічної інвентаризації 18 грудня 2000 року, в реєстровій книзі № 22, Р № 2236-32, згідно свідоцтва на житло, посвідченого виконавчим комітетом Немирівської міської ради 18 грудня 2000 року (а.с. 94).
18 грудня 2023 року ОСОБА_10 , який діє від імені ОСОБА_2 , подав приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Люлько Л.М. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заява № 448, спадкова справа № 128/2020 (а.с.75).
Як вказано у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану № 00042774954 від 18 грудня 2023 року, у відповідному реєстрі інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_4 відсутня (а.с. 81).
У витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави) № 88066624 від 18 грудня 2023 року відповідна інформація щодо ОСОБА_4 відсутня (а.с. 86).
18 грудня 2023 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_2 , загальна площа – 52,8 кв.м., житлова площа – 29,1 кв.м., після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 99).
15 березня 2024 року Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 197 кв.м., інвентаризаційна справа № б/н, на замовлення ОСОБА_1 (а.с. 14 – 17).
В інформаційній довідці № 271 від 18 березня 2024 року вказано, що за матеріалами Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1990 року на підставі рішення виконкому № 267 від 28 грудня 1990 року та записано 30 грудня 1990 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 4 (а.с. 14). 
У інформаційній довідці Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ № 272
від 18 березня 2024 року про технічний стан нерухомого майна вказано, що згідно з обліком бюро житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: 
АДРЕСА_1 , належить: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с. 18). 
Відповідно до довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 135 від 27 березня 2024 року ОСОБА_5 на день його смерті
( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був зареєстрований і проживав у 
АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_5 в житловому будинку були зареєстровані та проживали: 1) ОСОБА_3 – дружина;
2) ОСОБА_1 – син (а.с. 44).
10 травня 2024 року ОСОБА_8 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подала Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 
ОСОБА_3 , заява № 460, спадкова справа № 206/2013 (а.с. 44 зворотна сторона).
Постановою № 941/02-31 від 10 травня 2024 року, постановленою державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г., відмовлено ОСОБА_1 , у вчиненні нотаріальної дії – видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , після смерті матері – ОСОБА_3 , яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 , частка якого належала померлій особисто; інша частка належала
ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с. 8, 45). 
21 січня 2025 року ОСОБА_8 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заява № 29, спадкова справа № 206/2013 (а.с. 46). 
21 січня 2025 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на частки та на ім`я ОСОБА_4 на частки земельної ділянки, площею 2,6122 га, що розташована на території Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 46 зворотна сторона).
14 травня 2025 року ОСОБА_10 , який діє від імені ОСОБА_2 , подав приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Люлько Л.М. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельної ділянки, площею 2,6122 га, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 103).
У витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (податкові застави) № 97241621 від 14 травня 2025 року відповідна інформація щодо ОСОБА_3 відсутня (а.с. 111).
В інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 426882047, № 426882208, № 426883314 від 14 травня 2025 року, державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ИР № 031948, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0000508402025 від 12 березня 2025 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по частці земельної ділянки, площею 2,6122 га, кадастровий номер: 6125287800:01:001:0811, що розташована на території Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 113 – 115, 117, 120 – 126).
14 травня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Люлько Л.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на частки земельної ділянки, площею 2,6122 га, що розташована на території Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 9 зворотна сторона, 127).
Як вказано у довідці про оціночну вартість об`єкта нерухомості
№ 201-20251007-0010532612 від 07 жовтня 2025 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , має оціночну вартість 717 719,71 грн (а.с. 18, 19).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Способи захисту у цих спірних правовідносинах визначені Цивільним кодексом України (далі – ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
2.2. Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. 
Конституційний Суд України зазначив, що в приписові частини першої статті 41 Конституції України визначено тріаду правомочностей власника: володіння, користування, розпорядження, які він здійснює щодо певного майна, що йому належить на тій чи тій юридичній підставі, тому в розумінні цього припису власність, якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, стосується майна. Відповідно, конституційний імператив щодо непорушності права приватної власності скеровано насамперед на убезпечення власника від протиправного втручання в здійснення ним своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном вільно та на власний розсуд. (абзац одинадцятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року
№ 6-р(ІІ)/2022).
У статті 41 Основного Закону України також вказано: право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частина друга); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина четверта); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Головним обов`язком держави у сфері відносин власності є забезпечення захисту прав усіх суб`єктів права власності. Одним із механізмів забезпечення такого захисту є законодавче врегулювання, у межах якого чітко та вичерпно встановлено, зокрема, підстави виникнення, припинення права власності, випадки правомірного обмеження права власності, підстави і порядок здійснення такого обмеження (абзац десятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022).
Наведені приписи основоположного акта держави знаходять свій розвиток насамперед у нормах цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
2.3. У позові однією з вимог зазначено визнання за ОСОБА_1 2/3 частини спірного об`єкта нерухомого майна, що включає, зокрема, визнання за ним частки у праві власності на таке майно як за членом колгоспного двору. В цьому аспекті суд вважає за необхідне зазначити нижченаведене. 
Згідно з пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня
1991 року не втратили права на частку в його майні.
Питання спільної власності було унормовано Главою 11 ЦК 1963 року. Так, відповідно до статті 112 ЦК 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша); розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність) (частина друга).
ЦК 1963 року визначав особливості права власності на майно колгоспного двору. Зокрема, у статті 120 ЦК 1963 року було вказано, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. 
Згідно зі статтею 123 ЦК 1963 року частка члена колгоспного двору в майні двору визначалась:
1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. 
Відповідно до статті 120 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (частина друга статті 123 ЦК УРСР 1963 року).
Положеннями підпункту «а» пункту 6 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.
Судом встановлено, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , мав статус колгоспного двору й станом на
15 квітня 1991 року членами двору були: 1) ОСОБА_5 – 1939 року народження (голова двору); 2) ОСОБА_3 – 1944 року народження (дружина); 3) ОСОБА_1 – 1966 року народження (син). Це підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, зокрема, довідками Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 451 та № 452 від 16 листопада 2020 року, інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 272 від
18 березня 2024 року.
Отже, кожен з цих членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року мав по
1/3 частині спірного житлового будинку. В силу зазначених приписів, позивач, його померлі батьки були власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.
Власники спірного об`єкта нерухомого майна мали зареєструвати право власності на свої частки, однак цього не зробили. 
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі – Закон № 1952).
Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1952 перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
Відповідно до пункту 79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 80 Порядку державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону № 1952.
Статтею 31 Закону № 1952 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
За статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи членом колгоспного двору відповідно до приписів ЦК 1963 року, фактично є власником 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, у справі мають місце обставини, передбачені статтею 392 ЦК України, а права позивача підлягають захисту в судовому порядку. 
2.4. Розв`язуючи цей спір у частині визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з нижченаведеного.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Згідно зі статтею 1217
ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається її спадщина.
За частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша); кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга).
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що посвідчує його право власності.
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У частині другій статті 3 Закону № 1952 вказано, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Частиною третьою цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на час завершення спорудження будинку, регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року; далі – Інструкція), та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року (далі – Тимчасове положення). 
У пункті 4 Інструкції було зазначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міського типу, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Згідно з пунктом 1.6 Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Державна реєстрація права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно. 
Державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об`єкт (пункт 1.7 Тимчасового положення).
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції про порядок оформлення права власності на будинок або домоволодіння при відсутності правовстановлюючих документів реєстрація здійснюється, зокрема, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам; окремо складаються списки на будинки та домоволодіння, належні державним, кооперативним та громадським установам, підприємствам і організаціям – на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це або реєстраційне посвідчення (пункт 20 Інструкції). 
Відповідно до пункту 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.
Тож зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом № 1952.
Відповідно до статей 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України
від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом № 1952, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. 
Згідно з пунктом 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, дане питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Як було зазначено, статтею 31 Закону № 1952 встановлено особливості державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності. 
Листом Міністерства юстиції № 8.4-35//18/1 від 23 лютого 2016 року, щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, збудовані до 05 серпня 1992 року, надано роз`яснення, що єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.
Згідно з положеннями пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху крім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає, тому, відповідно до статті 16 ЦК України, стороною обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.
Спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами (його частки), який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 , 1/3 частки, яка належала померлій ОСОБА_3 особисто, 1/3 частка якого належала ОСОБА_5 , який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, не зареєструвала своє право власності на неї, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину.
Таким чином, спадкоємцями 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами (його частки), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 були її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яким належало по 1/3 оспорюваного будинковолодіння, проте, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину після смерті своєї матері, але не оформила своїх спадкових прав, тому, цю частку успадковує її син ОСОБА_2 .
Враховуючи те, що право власності спадкодавців доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом, які звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті матері ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводи позовної заяви є обґрунтованими. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню й за ними має бути визнано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна у відповідних частках.
3.2. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивачів.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах ними понесених.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 79, 81, 89, 141, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Варода Павло Борисович, до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за
законом – задовольнити.
2. Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, як за членом колишнього колгоспного двору та в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. Визнати за  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) право власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
4. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.
5. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_2 в межах ним понесених.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
9. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивачі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ: 04394875, адреса місця знаходження: вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область.

Головуючий суддя	Т. І. Якімець