ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6360/25	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо", м. Дніпро 
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", м. Дніпро 
про зобов`язання вчинити певні дії 

Суддя Красота О.І.
за участю секретаря судового засідання Куц І.І.

Представники:
від Позивача: Доманський В.П., ордер серія АЕ № 1442447 від 05.11.2025;
від Відповідача: Денисенко Т.В., дов. № 821 від 17.12.2025;

СУТЬ СПОРУ: 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" і просило суд:

- визнати недійсними матеріали лісовпорядкування щодо Новомосковського лісництва, квартал 76, розроблені Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція", у будь-якому році, в частині місця розташування земельної ділянки площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, та відповідно - відсутнім право власності та користування будь-яких інших осіб (крім Позивача) на цю земельну ділянку у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки;

- зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" та Філію "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" забезпечити внесення в порядку поточного лісовпорядкування змін до матеріалів лісовпорядкування щодо земель лісового господарства (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"), виключивши із кварталу 76 Новомосковського лісництва земельну ділянку площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки.
Разом із позовною заявою від Позивача надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано обмеженою фінансовою можливістю його підприємства вчасно сплатити судовий збір.

Ухвалою суду від 17.11.2025 відмовлено Позивачу у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви; позовну заяву залишено без руху; встановлено Позивачу семиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати докази сплати судового збору у розмірі 6 048,00 грн.

21.11.2025 від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.11.2025:
- виправлено допущену описку в описово-мотивувальній частині ухвали суду від 17.11.2025, вірно вказавши:
"...Враховуючи, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо" позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру, позивач повинен був сплатити судовий збір за її подання у розмірі 6 056,00 грн.";
- виправлено допущену описку в резолютивній частині ухвали суду від 17.11.2025, вірно вказавши:
"...- докази сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн.".

Ухвалою суду від 26.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 08.01.2026 о 12:00 год.

17.12.2025 від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позовних вимог заперечує та просить суд:
- поновити строк для надання відзиву на позов та прийняти його;
- відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

29.12.2025 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечував проти доводів Відповідача та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07.01.2026 від Позивача надійшла заява про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні Відповідача - Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Водночас, підготовче засідання, призначене на 08.01.2026 о 12:00 год., не відбулось у зв`язку з тим, що 08.01.2026 у період з 09:00 год. до 17:05 год. був відсутній інтернет-зв`язок через відсутність живлення обладнання постачальника послуги інтернет-зв`язку, що унеможливило використання хмарних сервісів для аудіо- та відеофіксації судових засідань, про що судом складено акт № 1/26. 

Ухвалою суду від 08.01.2026 продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні на 30 днів; призначено підготовче засідання на 12.02.2026 об 11:00 год. 

10.02.2026 від Відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Водночас, підготовче засідання, призначене на 12.02.2026 об 11:00 год., не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Красоти О.І. на лікарняному, про що учасників справи було повідомлено листом від 11.02.2026.

Ухвалою суду від 05.03.2026 призначено підготовче засідання на 17.03.2026 о 10:00 год.

16.03.2026 від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), в якій він просив суд:

- визнати недійсними матеріали лісовпорядкування щодо Новомосковського лісництва, квартал 76, розроблені ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція", в частині місця розташування земельної ділянки площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, та відповідно - відсутнім право власності та користування будь-яких інших осіб (крім Позивача) на цю земельну ділянку у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки;

- зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" та Філію "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" забезпечити внесення в порядку поточного лісовпорядкування змін до матеріалів лісовпорядкування щодо земель лісового господарства (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"), виключивши із кварталу 76 Новомосковського лісництва земельну ділянку площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки.

16.03.2026 від Позивача надійшли письмові пояснення у справі.

16.03.2026 від Позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі сторони Позивача, в якій він зазначив, що його представник з 16.03.2026 перебуває на лікарняному та проходить лікування по теперішній час, тому просив суд підготовче засідання, призначене на 17.03.2026, проводити за відсутності представника Позивача; клопотання про залучення третьої особи підтримують та просять його розглянути; заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) підтримують та просять її прийняти; у разі наявності підстав для закриття підготовчого провадження - повідомляють, що не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

17.03.2026 від Позивача надійшла заява про залишення без розгляду заяви від 07.01.2026 про залучення третьої особи. Крім того, Позивач просив суд у заяві про проведення підготовчого засідання без сторони Позивача, яка подана 16.03.2026, у прохальній частині щодо розгляду заяви про залучення третьої особи – вірним вважати, що Позивач дану заяву не підтримує.

Представник Позивача у підготовче засідання 17.03.2026 не з`явився, як вказувалось вище, 16.03.2026 від нього надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі сторони Позивача, в якій він зазначив, що з 16.03.2026 перебуває на лікарняному та проходить лікування по теперішній час, тому просив суд підготовче засідання, призначене на 17.03.2026, проводити за відсутності представника Позивача; заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) підтримують та просять її прийняти; у разі наявності підстав для закриття підготовчого провадження - повідомляють, що не заперечують проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.
Відповідач у підготовче засідання 17.03.2026 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2026 о 12:00 год.

Ухвалою суду від 16.04.2026 виправлено допущену описку в ухвалах суду від 17.11.2025, від 26.11.2025, від 08.01.2026, від 05.03.2026, від 17.03.2026, вірно вказавши найменування Відповідача - "Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Суд не приймає до розгляду наданий 10.02.2026 Відповідачем до матеріалів справи витяг з "Проекту організації розвитку лісового господарства Новомосковського ДЛГ державного лісогосподарського об`єднання "Дніпропетровськліс", таксаційного опису насаджень Новомосковського лісництва "Ірпінь-1992".

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 

Відповідач подав зазначений вище доказ після надання відзиву на позов, в якому не вказував про наявність певного доказу, який не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин та причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк з доказами, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, суд не приймає до розгляду докази, подані з порушенням вимог ст. 80 ГПК України.

Представник Позивача у судовому засіданні 16.04.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні 16.04.2026 проти позовних вимог заперечував та у позові просив суд відмовити. 

У порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо" (далі – Позивач) на підставі Договору купівлі-продажу бази відпочинку від 07.06.2024, укладеного із Приватним підприємством "АНСІ", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Б.А., зареєстрованого в реєстрі за №1409, (далі – Договір від 07.06.2024), є власником закінченого будівництвом об`єкту - бази відпочинку, за адресою: м. Підгородне, вул. Дачна, 5, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право 55367438).

Позивач на підставі вищевказаного переходу права на нерухоме майно та у порядку, визначеному чинною ст. 120 Земельного кодексу України, одночасно набув право оренди земельною ділянкою площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122) під вказаною базою відпочинку, за Договором оренди земельної ділянки від 14.09.2001, укладеним із попереднім власником (відчужувачем) майна, зареєстрованим у Дніпропетровському районному відділі земельних ресурсів 31.10.2001 № 31 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2024, номер запису про право оренди 55322664, що було відображено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, рішення Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.10.2024 № 3200-42/8 "Про продаж ТОВ "Радіант Експо" земельної ділянки за адресою: м. Підгородне, вул. Дачна 5" та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.11.2024, укладеного із Підгородненською міською радою, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2039, (далі – Договір від 15.11.2024), Позивач набув у приватну власність нерухоме майно: земельну ділянку площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), розташовану під базою відпочинку, за адресою: вул. Дачна, 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, що підтверджується записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 59574753 від 16.04.2025.

За місцем розташування бази відпочинку на момент укладення Договору від 07.06.2024 та Договору від 15.11.2024 було зареєстровано земельну ділянку 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122) комунальної власності (право власності міської ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02.08.2023 № 51263497) з цільовим призначенням – землі рекреаційного призначення для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, а відомості про наявність сторонніх землекористувачів, обмежень – відсутні (не зареєстровані), як мінімум з 2000 року, що підтверджено:
- змістом Договору від 07.06.2024 та Договору від 15.11.2024;
- рішенням Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.10.2024 № 3200-42/8 "Про продаж ТОВ "Радіант Експо" земельної ділянки за адресою: м. Підгородне, вул. Дачна 5";
- відомостями з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- рішенням виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району від 18.10.2000 № 306 "Про надання земельної ділянки в оренду", де у п. 1 зазначено: "Надати земельну ділянку в оренду приватному підприємству "АНСІ" площею 2,7518 за рахунок земель Підгородненської міської ради загального користування.";
- Договором оренди земельної ділянки площею 2,7518 га від 14.09.2001, де у п. 1 зазначено: "права третіх осіб на земельну ділянку відсутні".

Отже, на підставі набуття нерухомого майна Позивач набув право на:
- перехід права користування земельною ділянкою (його оформлення), на якій воно розташовано, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства – відповідно до Договору оренди землі від 14.09.2001, зареєстрованого у Дніпропетровському районному відділі земельних ресурсів 31.10.2001 № 31 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.05.2024, номер запису про право оренди 55322664;
- реалізацію права на придбання земельної ділянки комунальної власності без конкурентних засад, за проведеною експертною грошовою оцінкою, що передбачено ст. 128, 134 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України "Про оцінку земель".

Позивач зазначає, що у ході реалізації рішення Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.09.2023 № 2284-27/8 "Про надання дозволу на розробку детального плану "Детальний план території розміщення об`єктів рекреації, спорту та житлового будівництва за межами міста Підгороднього, Дніпровського району Дніпропетровської області в районі річки Самари на території в районі земельних ділянок з кадастровими номерами: 1221411000:01:147:0161, 1221411000:01:320:0001, 1221411000:01:147:0166, 1221411000:01:147:0122, 1221411000:01:147:0088, 1221411000:01:147:0009", аналізу отриманих (під час укладення Договору від 07.06.2024 та Договору від 15.11.2024) та збору додаткових вихідних даних йому стало відомо про таке:

1) за інформацією Управління інфраструктури, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства, екології Дніпровської районної державної адміністрації від 26.09.2025 № 334-11/25: 
- "За місцем розташування земельної ділянки площею 2,7518 га, що на цей час має кадастровий номер 1221411000:01:147:0122, під базою відпочинку за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, територія відповідно до чинного Проекту районного планування Дніпропетровського сільського адміністративного району Дніпропетровської області, а саме "План сучасного використання території" від 1982 року належала та належить до: зони рекреації частково з протиерозійними і вітрозахисними насадженнями.",
- відповідно до Схеми планування території Підгородненської ради, затвердженої рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 09.12.2011 № 1068-ХІV/VІ (зі змінами від 27.01.2012 №1208-ХVІ/VІ), за існуючим станом, територія за місцем розташування земельної ділянки площею 2,7518 га, що на цей час має кадастровий номер 1221411000:01:147:0122, визначена як громадська забудова існуючої бази відпочинку, яка із введенням в дію ДБН Б.1.1-22:2017, належить до рекреаційної зони активного відпочинку та призначається для виконання активних рекреаційних функцій, до якої належать території загального користування з відповідними об`єктами;

2) відповідно до висновку Дніпропетровської районної санепідемстанції від 13.04.2000 № 413 було зазначено про купівлю-продаж спального корпусу табору праці та відпочинку "Кібернетик" КСП "Підгородній" та його реконструкцію під базу відпочинку, виділивши на вказані цілі раніше зайняту табором земельну ділянку площею 3 га на землях КСП "Нижньодніпровський" відділення "Підгородне";

3) відповідно до Акту продажу спального корпусу ТПВ "Кібернетик"-А з публічних торгів та Протоколу торгів від 09.03.2000, на підставі свідоцтва від 14.03.2000 ПП "АНСІ" набуло право власності на табір праці та відпочинку "Кібернетік", що раніше належав КСП "Підгородній" з 1997 року, - про жодне лісове господарство та його права на майно чи землю у цій процедурі не йшлося;
Земельну ділянку площею 2,7518 га з метою влаштування бази відпочинку Підгородненська міська рада передала строком на 25 років ПП "АНСІ" за Договором оренди земельної ділянки від 14.09.2001, зареєстрованим у Дніпропетровському районному відділі земельних ресурсів 31.10.2001 №31;
відповідно до Пояснювальної записки забудови бази відпочинку ПП "АНСІ" в Підгородному від 2002 року визначено, що ділянка займає площу 2,75 га, знаходиться на правому березі озера, межує з іншою базою відпочинку і орними землями, на території бази знаходиться двоповерховий корпус 70-х років забудови, - про жодне лісове господарство та його права на майно чи землю у цій процедурі не йшлося, а для рекреаційної забудови використовується з 70-х років;

3) рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району від 17.11.2005 № 1524-34/ІV "Про надання дозволу на реконструкцію бази відпочинку ПП "АНСІ" в м. Підгородне" було надано погодження на виготовлення проекту реконструкції бази відпочинку ПП "АНСІ", розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 25.03.2008 № 1409-р "Про дозвіл на реконструкцію спального корпусу табору праці та відпочинку на території Підгородненської міської ради ПП "АНСІ" було надано дозвіл ПП "АНСІ" на реконструкцію відповідного табору, видано ПП "АНСІ" дозволи на виконання будівельних робіт Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 18.09.2008 та від 03.12.2010, після чого рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 25.05.2010 № 5015-ХХХХ/У "Про присвоєння поштової адреси БВ "Ансі" по вул. Дачній" було присвоєно базі відпочинку відповідну адресу (вул. Дачна, 5), - про жодне лісове господарство та його права на майно чи землю у цій процедурі не йшлося.
Аналогічні відомості підтверджуються матеріалами робочого проекту водоохоронної зони та прибережної захисної смуги р. Самара в районі баз відпочинку "АНСІ", м. Підгородне від 2008 року, погодженого рішенням Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23.10.2009 № 3927-ХХХІІ/V – характеристика сучасного стану використання території не включає інформацію про лісові землі;

4) відповідно до технічного паспорту від 2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.08.2011 (після реконструкції бази відпочинку), а також технічного паспорту від 2024 року ПП "АНСІ" на базу відпочинку за адресою: м. Підгородне, вул. Дачна, 5, інформація про сторонніх власників чи користувачів, у тому числі суміжних, відсутня.

Надалі, у 2024 році база відпочинку та повністю сформована (зареєстрована в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) розташована під нею земельна ділянка від попереднього власника і землекористувача, а потім від землевласника перейшли до Позивача на підставі нотаріально посвідчених і чинних (дійсних) договорів.

Разом з тим, Позивач зазначає, що за результатами звернення до Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі – Відповідач) відповідно до листа від 18.09.2025 № 2208/32-2025 остання повідомила та надала матеріали, з яких вбачається, що:
- місце розташування земельної ділянки площею 2,7518 га, що на цей час має кадастровий номер 1221411000:01:147:0122, під існуючою базою відпочинку внесено до матеріалів лісовпорядкування від 2014 року;
- у той же час про існування рішень, розпоряджень, наказів будь-яких органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання у користування будь-якому лісовому господарству/підприємству, правонаступником якого є Відповідач, для ведення лісового господарства або іншого лісогосподарського призначення земель, що значаться у матеріалах лісовпорядкування 2014 року: Новомосковське лісництво, квартал 76, виділи 5, 6, за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, інформація відсутня, надати засвідчені копії цих документів не вбачається можливим.

При цьому, як зазначає Позивач, відповідно до наведеної інформації як мінімум з 1982 року територія під базою відпочинку незмінно належить до рекреації.

Станом на час звернення Позивача до суду будь-які зміни до відомостей про земельну ділянку (землі) підлягають актуалізованому відображенню у часі на офіційних веб-ресурсах Держгеокадастру відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", що були та є відкритими і загальнодоступними. 

Так, будь-які зміни чи дані про нові сформовані ділянки, їх користувачів тощо за місцем розташування 2,7518 га на території Підгородненської міської ради Дніпровського району (база відпочинку) були та є відсутні, що свідчило і свідчить про актуальність попередньо отриманих облікових відомостей.

Отже, з урахуванням вищенаведених даних, земельна ділянка 2,7518 га (Новомосковське лісництво, квартал 76) перебуває, на думку Відповідача, у його користуванні (лише) згідно з матеріалами лісовпорядкування.

При цьому, відповідні матеріали лісовпорядкування було погоджено Мінприроди України (лист від 14.12.2015 № 5/1-8/15119-15) та затверджено наказом Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства від 15.02.2016 № 8.

Тоді як, статтею 48 Лісового кодексу України (у редакції від 28.12.2015) передбачено, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У Положенні про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України функція "Затверджують матеріали лісовпорядкування" з`явилась лише з прийняттям наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26.03.2021 № 217.

Таким чином, надані копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування не містять відомостей про їх затвердження у встановленому законом порядку, що суперечить приписам ст. 48 Лісового кодексу України.

Тому, на думку Позивача, відсутні підстави для внесення спірної території до матеріалів лісовпорядкування як мінімум з 1982 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі № 175/5298/23, рішення в якій набрало законної сили 06.02.2024, факти, встановлені судами, свідчать про незмінність вказаної інформації та відсутність додаткових документів на підтвердження права користування Відповідача.

Так, зокрема було проведено частково інвентаризацію земель лісогосподарського призначення державної власності в межах кварталу 76 Новомосковського лісництва, зі складенням технічної документації із землеустрою, яку затверджено розпорядженням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 21.08.2023 № Р-335/0/3-23.

За змістом пояснювальної записки до вищевказаної технічної документації із землеустрою вбачається, що:
- основою для проведених робіт також є лише все ті ж матеріали лісовпорядкування, виконані по ДП "Новомосковський лісгосп";
- у той же час за результатами інвентаризації встановлено, що деякі земельні ділянки, які обліковуються у матеріалах лісовпорядкування за ДП "Новомосковський лісгосп", не належать до земель лісового фонду, зокрема:
були виділені як пасовища та перебувають у власності громадян на підставі державних актів про право власності на землю (а значить були відведені до 01.01.2013 – тобто, до припинення видачі державних актів (Закон України "Про Державний земельний кадастр") (лист Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17.02.2015 № 0937),
або не входять до земель лісогосподарського призначення у тому ж таки кварталі 76, виділи 5, 6, а, зокрема належать до земель рекреаційного призначення ще з 1999 року на підставі Державного акта на право постійного користування землею (серія ДП ДН № 034205, від 22.01.1999, видано згідно з рішенням Підгородненської міської ради від 16.12.1998 № 290; лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22.07.2022 № С-299/0-914/6-22).

Позивач зазначає, що наведені приклади свідчать про абсолютну недостовірність та необґрунтованість відомостей, внесених до матеріалів лісовпорядкування 2014р. (у тому числі, безпосередньо в частині кварталу 76), що були виконані для ДП "Новомосковський лісгосп" без врахування об`єктивних обставин, а отже, в сукупності наведених фактів такі матеріали не можуть бути належними правовстановлюючими документами на земельні ділянки та належними доказами у цій справі з боку Відповідача, підлягають визнанню недійсними у межах цього спору.

Також, ДП "Дніпровський інститут землеустрою" листом від 31.08.2023 № 01-07/18 повідомляв, що:
- відповідно до "Проекту формування території і визначення меж Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області", розробленого Дніпропетровським філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук у 1992 році та затвердженого рішенням сесії Підгородненської міської ради народних депутатів від 26.02.1992 "Про затвердження проекту формування території Підгородненської міської ради", були визначені землі Новомосковського лісгоспзагу, але межі таких земель Новомосковського лісгоспзагу не встановлені та не встановлювались, картографічні матеріали межі лісгоспзагу не надавались;
- підставою для внесення відомостей до вищевказаного Проекту формування території Підгородненської міської ради були планово-картографічні матеріали, надані Новомосковським лісгоспзагом, але у матеріалах та вихідних даних вказаного Проекту будь-які документи або інформація про наявність, існування рішень, розпоряджень тощо про виділення вказаних земель для ведення лісового господарства у користування Новомосковського лісгоспзагу чи будь-якому іншому користувачеві, відсутні;
- матеріали та вихідні дані Науково-технічної документації по роздержавленню земель і видачі державних актів на землю колишнього КСП "Нижньодніпровський" відділення Підгородне, складеної Дніпропетровським філіалом "УкрНДІземпроект" у 1998 році, також не містять будь-яких документів або інформації про існування таких документів (рішення, розпорядження, накази тощо або будь-які інші) про надання вказаних земель для ведення лісового господарства у користування Новомосковського лісгоспу чи будь-якому іншому користувачеві.

У зв`язку з цим Позивач просить суд:
- визнати недійсними матеріали лісовпорядкування щодо Новомосковського лісництва, квартал 76, розроблені ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція", в частині місця розташування земельної ділянки площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, та відповідно - відсутнім право власності та користування будь-яких інших осіб (крім Позивача) на цю земельну ділянку у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки;

- зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" та Філію "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" забезпечити внесення в порядку поточного лісовпорядкування змін до матеріалів лісовпорядкування щодо земель лісового господарства (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"), виключивши із кварталу 76 Новомосковського лісництва земельну ділянку площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення, господарський суд виходив з таких підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Статтею 377 Цивільного кодексу України та статтею 120 Земельного кодексу України регламентується принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомому майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається;

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України "землі рекреаційного призначення" та "землі лісогосподарського призначення" є окремими категоріями земель, а їх змішані форми не передбачені.

Статтею 48 Лісового кодексу України (у редакції від 28.12.2015) передбачено, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У Положенні про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України функція "Затверджують матеріали лісовпорядкування" з`явилась лише з прийняттям наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26.03.2021 № 217.

Таким чином, надані копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування не містять відомостей про їх затвердження у встановленому законом порядку, що суперечить приписам статті 48 Лісового кодексу України.

А з урахуванням вищенаведених обставин – відсутні підстави для внесення спірної території до матеріалів лісовпорядкування як мінімум з 1982 року.

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному кодексу України.

У частині 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. 

Відтак, застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства у поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання саме із лісокористуванням.

Тоді як, із наведених документацій вбачається, що відповідна територія за місцем розташування бази відпочинку історично належить до земель рекреації.

Усі вищенаведені правочини, укладені в інтересах Позивача, спрямовані на перехід та набуття права власності на нерухоме майно, і проведені на їх підставі реєстраційні дії не оскаржені та не скасовані, а також відомості про оскарження чинної містобудівної документації Відповідачем, а отже, й інформації про статус відповідної території відсутні.

При цьому, відповідно до ст.ст. 120, 141 Земельного кодексу України (як на момент укладення договору, так і подання позову) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є окремо підставою припинення права користування земельною ділянкою, відмінною від вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом України.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що набуття особою права власності на нерухомість є імперативною та безумовною підставою для припинення права користування земельною ділянкою, на якій така нерухомість перебуває, всіх попередніх перед набувачем власності землекористувачів, при цьому автоматично і незалежно від їх кількості, черговості та підстав набуття права користування.

При цьому, норми ст.ст. 120, 141 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України є саме спеціальними по відношенню до норм ст.ст. 116, 123 Земельного кодексу України, які встановлюють загальний порядок у контексті набуття прав на земельні ділянки державної або комунальної власності. Адже норми ст.ст. 120, 141 Земельного кодексу України регулюють вужче коло суспільних відносин – відносин щодо набуття прав на земельну ділянку лише у випадку набуття права власності на нерухомість, яка знаходиться на такій ділянці.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.07.2015 у справі № 910/23058/14: "наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Варто наголосити, що ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається".

Разом з тим, за відкритою публічною інформацією, ДП "Новомосковський лісгосп" було створено відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991, реєстрація юридичної особи від 07.02.1992. До завдань і напрямків діяльності Статутом підприємства було включено забезпечення проведення лісовпорядкування, збереження в підприємстві відповідних матеріалів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 № 1003 "Деякі питання реформування управління лісової галузі" (зі змінами) утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (зареєстровано 26.10.2022) з приєднанням до нього спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств. Цією ж постановою установлено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником: майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, що реорганізуються, права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення (відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України виникає з моменту реєстрації такого права), затверджених матеріалів лісовпорядкування (порядок затвердження вимагає дотримання ст. 48 Лісового кодексу України).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на цей час відокремленим підрозділом юридичної особи Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є Філія "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України". Філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи, діє від імені підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності підприємства, до яких включено: ведення первинного обліку лісів, забезпечення проведення лісовпорядкування.

Разом з тим, у разі розроблення планшетів лісовпорядкування в процесі оновлення лісовпорядних матеріалів на підставі попереднього лісовпорядкування, можуть бути відповідні розбіжності як наслідки відсутності в минулому точних геопросторових даних координат поворотних точок меж земельних ділянок, точних графічних зображень, а також через відсутність точно відпрацьованого механізму нанесення відповідної інформації на лісові карти, за відсутності в той період комп`ютерних технологій, які прийшли на заміну класичним технологіям ручного креслення.

Щодо застосування п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, відповідно до якого: "До здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002), таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування".

Тоді як, відповідно до вищенаведеної інформації та рішень у справі № 175/5298/23 вбачається, що жодним із уповноважених Земельним кодексом Української РСР та Земельним кодексом України (у відповідних редакціях) органом не приймалися розпорядчі документи про надання відповідних земель у постійне користування відповідному лісогосподарському підприємству та визначення цільового призначення земель, що свідчить про відсутність доказів правомірності включення спірної земельної ділянки до картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Згідно зі ст. 56 Лісового кодексу Української РСР (введеного в дію з 01.04.1980) розміщення в лісах і на землях державного лісового фонду, не вкритих лісом, туристських таборів, баз відпочинку та інших подібних об`єктів із спорудженням будівель некапітального типу строком до одного року провадиться на підставі рішень виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів, які приймаються за клопотанням заінтересованих підприємств, установ і організацій, погоджених з міністерствами, державними комітетами і відомствами, за якими закріплені ліси і землі державного лісового фонду, не вкриті лісом.

Згідно з вищенаведеною архівною інформацією вбачаються події щодо створення та зміни власників об`єкта нерухомого (капітального) майна, що свідчить про відсутність в цілому умов та учасників (суб`єктів), визначених ст. 56 Лісового кодексу Української РСР, та неможливість її застосування у даному випадку.

Відповідно до навчального видання за темою "Будівлі і споруди" (Харківська національна академія міського господарства, 2011):
капітальність будівель і споруд – комплексна характеристика, що містить показники їхньої довговічності, вогнестійкості та рівня вимог, тобто це – сукупність основних властивостей, притаманних будівлям в цілому, що відбиває їхню національно-господарську і містобудівну значимість,
довговічність – здатність будівель зберігати задані функціональні властивості протягом терміну їхньої служби у визначених умовах будівництва (кліматичних дій, розрахункових навантажень і ін.) та обслуговування без руйнування, неприпустимих деформацій і втрати стійкості,
встановлено три (I–III) ступені довговічності, тобто термінів такої служби, вимірюваних у роках: I ступінь при терміну служби 100 років і більше; IІ ступінь – те саме, не менше 50; IIІ – не менше 20.

При цьому, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання з лісокористуванням (висновок Верховного Суду України у справі № 21-570а14), адже: 
- статтею 55 Земельного кодексу України прямо визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
- статтею 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення віднесено лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства; 
- при цьому, віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Верховний Суд у справах № 818/57/18, № 600/2150/21-а сформував правовий висновок, відповідно до якого питання будівництва, обслуговування того чи іншого об`єкта нерухомого майна нерозривно пов`язані з земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розташований. Наявність того чи іншого об`єкта нерухомості повинен відповідати цільовому призначенню земельної ділянки.

Відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки, зокрема зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Згідно зі ст. 24 Земельного кодексу Української РСР (у редакції від 14.10.1977) залежно від цільового призначення кожної земельної ділянки, наданої в користування, землекористувачі мають право в установленому порядку зводити житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будови і споруди.

Відповідно до вищенаведеної архівної інформації вбачається, що як мінімум з 70-х років минулого століття спірна територія використовується та надавалась для рекреаційного призначення (без самовільного зайняття та забудови), що виключає її належність до іншої категорії земель та правового зв`язку із лісгоспом як землекористувачем-забудовником.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.04.2024 у справі № 913/50/22:
"21. Відповідно до частини 2 статті 5 ЛК України (в редакції, …) віднесення земельних ділянок до складу земель лісового фонду, визначення їх меж провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством.
Згідно з частинами 1-3 ЛК України (в редакції, ….) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. У постійне користування для цієї ж мети окремі земельні ділянки лісового фонду площею до 5 гектарів, якщо вони входять до складу угідь селянських (фермерських) господарств, можуть також надаватися громадянам із спеціальною підготовкою.
Частиною 1 статті 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, …...
22. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14).
23.Частиною 1 статті 116 ЗК України (в редакції, ….) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
….
25. Відповідно до статті 19 ЗК України (в редакції, …) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
…
26. Пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020) передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
27. ..
Адже з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та скаржником не доведено дотримання передбаченої частиною 6 статті 123 ЗК України (в редакції, …) процедури реалізації в повному обсязі …. вчинення послідовних дій з розробки проєкту землеустрою відведення земельних ділянок …, …., прийняття …. остаточного рішення про затвердження проєкту землеустрою та надання в постійне користування … земельних ділянок, до складу яких входила спірна земельна ділянка …, що в свою чергу виключає набуття третьою особою-1 права постійного користування вказаною земельною ділянкою до 28.03.2006.
… що узгоджується з висновком, викладеним у пункті 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.
28. Крім того судами обґрунтовано враховано недоведеність Прокурором зміни первісного статусу спірної земельної ділянки, яка належала та досі належить до земель сільськогосподарського призначення, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження переведення спірної земельної ділянки до категорії земель лісового фонду (лісогосподарського призначення) в порядку, визначеному частиною 2 статті 20 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006).
29.Верховний Суд також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про поширення на спірні правовідносини норми пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції, ….), умовою застосування якого (пункту 5) законодавець визначив підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування ДП "Білокуракинське ЛМГ" …., а тому відсутність підстав вважати спірну земельну ділянку раніше наданими землями унеможливлює визнання документами, що підтверджують право Підприємства на неї, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, складених і затверджених у 2007- 2009 рр. (план лісонасаджень Лозно-Олександрівського лісництва ДП "Білокуракинське ЛМГ", Проєкт організації і розвитку лісового господарства ДП "Білокуракинське ЛМГ").".

За таких обставин, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування не є належним підтвердженням права постійного користування державного лісогосподарського підприємства земельними ділянками лісогосподарського призначення в розумінні положень п. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України, оскільки розроблені без відповідного рішення уповноваженого органу про надання земель у постійне користування, не затверджені у встановленому законом порядку, не свідчать про наявність у лісогосподарського підприємства правових підстав для користування забудованою земельною ділянкою загальною площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122).

Відповідно до ст.ст. 20, 122, 149, п. 24 розділу Х Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України "Про землеустрій" земельні ділянки за межами населених пунктів, що перебувають саме у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, є землями державної власності, зміна їх цільового призначення передбачає виконання відшкодування втрат лісогосподарського виробництва та відшкодування збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом).

Згідно з п. 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених цим пунктом.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Відповідно до п. 21 розділу Х Земельного кодексу України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" (01.01.2019) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Далі, відповідно до глави 20 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

У разі недоведеності відповідного права лісогосподарського підприємства на землю, для Позивача виникає стан юридичної невизначеності, а також порушується визначений Верховним Судом принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розміщені.

Суд доходить висновку про відсутність права лісогосподарського підприємства на земельну ділянку за місцем розташування бази відпочинку, спірна ж територія, яка в силу закону належала до комунальної власності відповідно до законодавства про розмежування земель, на цей час належить до приватної власності на законних підставах.

У п. 8.11 постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 викладено правовий висновок, відповідно до якого, приймаючи до уваги, що перехід права на нерухоме майно є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (п. 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Крім того, у п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц викладено правову позицію, відповідно до якої згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Наведені обставини свідчать про порушення права Позивача на земельну ділянку, у зв`язку з існуванням юридичної невизначеності щодо такого права в іншої особи, а тому таке право Позивача підлягає захисту в судовому порядку і для його реалізації необхідно визнати таке право користування земельною ділянкою для Відповідача відсутнім.

Адже, відповідно до імперативного припису ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 911/2867/18 зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням основних принципів судочинства та положень статей 55, 124 Конституції України відповідно до яких кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17, з посиланням на положення ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, вказав, що наведена норма передбачає такий спосіб захисту як пред`явлення позову про визнання відсутнім права, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13. При цьому, у справі вимога про визнання відсутнім права не є єдиною вимогою, а була заявлена поряд з іншими вимогами, які забезпечили ефективність обраного способу захисту права позивача.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18 вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17, виклавши його у такій редакції: з огляду на встановлені ст. 152 Земельного кодексу України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені ст. 5 ЦПК України вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь - яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсними матеріали лісовпорядкування щодо Новомосковського лісництва, квартал 76, розроблені ДП "Харківська державна лісовпорядна експедиція", в частині місця розташування земельної ділянки площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, та відповідно - відсутнім право власності та користування будь-яких інших осіб (крім Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо") на цю земельну ділянку у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки.

Зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 44768034) та Філію "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (49000, м. Дніпро, вул. Космічна, 35, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ ВП 45632138) забезпечити внесення в порядку поточного лісовпорядкування змін до матеріалів лісовпорядкування щодо земель лісового господарства (правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"), виключивши із кварталу 76 Новомосковського лісництва земельну ділянку площею 2,7518 га (кадастровий номер 1221411000:01:147:0122), за місцем розташування бази відпочинку, за адресою: вул. Дачна, буд. 5, м. Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, у відповідності з координатами зовнішніх меж вказаної земельної ділянки.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 44768034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Радіант Експо" (49074, м. Дніпро, вул. Новокаховська, буд. 9-11, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 37150855) судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Суддя О.І. Красота 

Повне рішення складено 
27.04.2026