Справа № 521/4052/26
Провадження № 2/521/4366/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі
головуючого судді Мурзенка М. В.
при секретарі Корнієнко Л. В.
за участі позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Кудрік К. І.
представниці відповідачки адвокатки Губської Х. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Хаджибейського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених сум аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2026 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених сум аліментів в розмірі 78 260 грн. 94 коп.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 17 червня 2017 року перебував в шлюбі з відповідачкою, вказаний шлюб було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року по справі № 523/16115/17.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народився син, ОСОБА_3 , батьком дитини було записано позивача на підставі ч. 2 ст. 122 СК України.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 р. по справі № 523/3320/18 з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2022 р. змінено розмір аліментів на всіх видів заробітку доходу.
При примусовому виконанні вказаних рішень (ВП № НОМЕР_3) з відповідача стягувались кошти, за заявою відповідачки від 28 травня 2025 року було здійснено розрахунок заборгованості та вжиття заходів розшуку доходів боржника, 04 червня 2025 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів й визначено її розмір станом на квітень 2025 року включено в розмірі 127 054 грн. 41 коп.
Проте, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року по цивільній справі № 521/19050/22 дитину було усиновлено.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2025 року було припинено стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки з 20.03.2023 року, рішення набрало законної сили, сума надмірно сплачених аліментів за період після усиновлення дитини складає 78 260 грн. 21 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки як таку, що набута без достатніх правових підстав.
Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Представницею відповідача адвокаткою Батуріної Г. О. через систему «Електронний суд» надано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що в межах виконавчого провадження по стягненню аліментів, починаючи з 2022 року аліменти надходили в різних розмірах, грошові кошти позивач переводив самостійно та з незрозумілою періодичністю, різними сумами, у зв`язку із чим у відповідачки не було розуміння за який період стягувались аліменти (поточний чи минулий) та якою є заборгованість зі сплати аліментів, неодноразово відбувалась зміна державних виконавців, відповідачка повідомляла державним виконавцям про усиновлення дитини, в її діях відсутня недобросовісність.
Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачкою не було своєчасно повідомлено державного виконавця про усиновлення дитини, не надано відповідних документів, вона мала звернутись до державного виконавця про повернення виконавчого документу після набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 травня 2026 року (протокольною) закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Справу розглянуто в змішаній (паперовій та електронній) формі.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що про усиновлення його дитини йому стало відомо лише в червні 2025 року при зверненні до органів РАЦС, які повідомили йому про анулювання свідоцтва про народження та відсутність актового запису про народження дитини, згоди на усиновлення він не надавав, аліменти стягувались в примусовому порядку з його заробітної плати.
Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, звернув увагу суду на відсутність правових підстав для отримання відповідачкою аліментів з моменту набрання законної сили судовим рішенням про усиновлення дитини, недобросовісність її дій.
Представниця відповідача проти задоволення позову заперечувала з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснила, що позивача було позбавлено відносно дитини батьківських прав, на засіданні органу опіки та піклування з цього приводу позивачу було відомо про майбутнє усиновлення дитини, в питанні стягнення аліментів відповідачка покладалась на державного виконавця, внаслідок нерегулярного отримання аліментів вона вважала, що аліменти стягуються за минулий період до часу усиновлення дитини.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши в електронному вигляді в системі АСВП матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що був зареєстрований 17.06.2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1282.
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2017 року у справі № 523/16115/17 вказаний шлюб було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_3 , про що 26.12.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено відповідний актовий запис №8187. (а.с. 15). Батьком дитини на підставі ч. 2 ст. 122 СК України, було зареєстровано позивача.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 року по справі №523/3320/18 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи із 12.03.2018р. до досягнення сином ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також аліменти на особисте утримання відповідачки у розмірі 500 (п`ятисот) гривень щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_3 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2022 року по цивільній справі № 523/17133/21, зміненим постановою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 р., змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 23 квітня 2018 року у справі № 523/3320/18-ц, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліментів на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1000 гривень щомісячно на 1/4 частку від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 р. по цивільній справі № 947/29211/21 позивача було позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 р. по цивліьній справі № 521/19050/22 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було усиновлено.
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2025 року по цивільній справі № 521/11398/25 звільнено позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених рішеннями Суворовського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 року по справі № 523/3320/18 та від 02.06.2022 року по справі №523/17133/21 з часу набрання законної чинності судового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2023 року по справі № 521/19050/22 про усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме починаючи з 20.03.2023 року.
Вказані судові рішення набрали законної сили.
Також судом встановлено, що 15 червня 2018 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказане виконавче провадження закінчено 15.01.2026 р.
В рамках вказаного виконавчого провадження відповідачка звернулась 28.05.2025 р. до державного виконавця із заявою, в якій зазначила, що не отримує аліментів майже два роки, просила ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, надати їй розрахунок заборгованості за аліментами станом на 28.05.2025 року, отримати оновлені дані щодо місця роботи, розмір доходів боржника, відомості про наявне в нього майно, відомості про перетин ним державного кордону (а.с. 14).
04 червня 2025 року державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості по аліментам, яким визначено заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 01.04.2025 р. в сумі 127 057 грн. 41 коп.
З вказаного розрахунку вбачається, що нарахування аліментів здійснювались по березень 2025 року включно.
Суд критично оцінює доводи сторони відповідачки про те, що вона повідомляла державного виконавця про факт усиновлення дитини, оскільки з матеріалів виконавчого провадження не вбачається наявності таких повідомлень, доказів такого повідомлення стороною відповідачки не надано.
Так, зокрема з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.06.2026 р. (оглянута в системі АСВП) вбачається, що державним виконавцем було звернуто стягнення на доходи позивача, які він отримує за місцем роботи, Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 127057,41 гривня, після здійснювати стягнення відповідно до вимог виконавчого документу у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Також з розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2026 року вбачається, що сума надмірно сплачених позивачем коштів складає 78 260 грн. 24 коп. (а.с. 35-36).
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія "добросовісність" закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.
ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.
Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Отримання відповідачем від позивача аліментів на дитину за період, коли дитина була усиновлена іншою особою, суперечить цільовому призначенню аліментів.
Отримуючи аліменти на утримання дитини за період після набрання законної сили рішенням про усиновлення, не повідомивши про факт усиновлення державного виконавця, не здійснюючи повернення вказаних аліментів, розпоряджаючись такими коштами на власний розсуд, відповідач діяла вочевидь недобросовісно.
Враховуючи, що стягнення аліментів здійснювалось з позивача в примусовому порядку, відсутність обізнаності позивача в силу ст. 226, 229 СК України про факт усиновлення, недобросовісну поведінку відповідачки, суд доходить висновку, що сума безпідставно отриманих відповідачкою аліментів в розмірі 78 260 грн. 94 коп. підлягає стягненню з неї на користь позивача.
Суд відхиляє доводи представниці відповідачки щодо її необізнаності про те, за який період стягуються аліменти, оскільки вона не була позбавлена можливості своєчасно ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження, отримувати розрахунки заборгованості за аліментами.
Так, з розрахунку заборгованості по аліментах від 04.06.2025 року вбачається, що станом на лютий 2023 року заборгованість зі сплати аліментів була відсутня, станом на березень 2023 року заборгованість складала лише 398 грн. 55 коп.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подання позову судовий збір в сумі 1331 грн. 20 коп.
Також позивачем було заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., на підтвердження яких було надано копію договору про надання правничої допомоги № 1603/1 від 16.03.2026 р. з додатком до нього (а.с. 37-41), квитанцію про сплату коштів в сумі 10 000 грн. 00 коп. від 18.03.2026 р. (а.с. 42), детальний опис наданої професійної правничої допомоги (а.с. 43), акт приймання наданої правничої допомоги за договором № 1603/1 від 16.03.2026 р. (а.с. 44).
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З наданих стороно позивача документів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не вбачається, у зв`язку із якою справою було надано таку допомогу, вказані документи не розкривають зміст доручення клієнта адвокату, у зв`язку із чим суд не вбачає правових підстав для їх відшкодування.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму безпідставно отриманих аліментів в розмірі 78 260 (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят) гривень 94 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги - після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін. 
Повний текст рішення складено 10 червня 2026 року.

Головуючий: