_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/40019/25
Провадження № 2/947/595/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2026 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Іванової Яни Анатоліївни, ОСОБА_3 треті особи на стороні відповідачів Міністерство юстиції України та Київська державна нотаріальна контора у м.Одеса про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права , -

встановив :

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом у якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Іванової Яни Анатоліївни, індексний номер рішення 64208619 від 18.07.2022 про державну реєстрацію речового права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та зобов`язати державного реєстратора внести відповідні зміни до відповідного реєстру прав на нерухоме майно.
Позов вмотивовано тим, що їхні права, як співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 порушені тим, що без їх згоди відповідач ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на 43/100 частини цього будинку, тоді як йому належить тільки 13\100 часток. 
Крім того, позивач ОСОБА_4 зазначила, що цією реєстрацією 43/100 часток за собою, відповідач ОСОБА_3 порушив її права як спадкоємця після смерті ОСОБА_5 , оскільки унеможливлює видачу їй свідоцтва про право на спадщину, тому що загальна частка усіх співвласників перевищую 100/100 часток будинку, про що винесено постанову нотаріусом. 
Позивач ОСОБА_2 зазначив, що його права як співвласника 24/100 часток будинку також порушені, бо він не має можливості зареєструвати своє право на вказану частку, оскільки 11.03.2024 року державний реєстратор відмовив йому, у зв`язку з тим, що частка усіх співвласників перевищу цілу частку.
Представник відповідача подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його не доведеність та неналежний спосіб захисту порушеного права.
Інші учасники справи просили розглядати справу за їх відсутності.
У судовому засідання представник позивачів та позивачі позов підтримали.
Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.
Вислухавши пояснення учасників справи, сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних пвдстав.
Статтею 82ч.4 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).
Судом встановлено, що Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про розподіл домоволодіння в натурі задоволені і частку ОСОБА_3 було зменшено, шляхом стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 компенсації у розмірі 5873,25 гривень та за ОСОБА_3 визнано право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Зазначену компенсацію ОСОБА_3 отримав у повному обсязі, що підтверджується особистими поясненнями відповідача, наданими у судовому засіданні, однак рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2003 року, у встановленому законом порядку ОСОБА_3 не зареєстрував.
17 липня 2007 року Київський районний суд м.Одеси ухвалив рішення по справі №2-4503/2007 за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ частки та визнання права власності. Зазначеним судовим рішенням за ОСОБА_6 і ОСОБА_5 визнано право власності на 65\100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 вимоги співвласників визнавав.
Крім цього, Рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 25.04.2013 року по справі №1512/2-2114/11 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та зобов`язання не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою, визначено між співвласниками домоволодіння порядок користування земельною ділянкою у відповідності до ідеальних частин співвласників у домоволодінні: ОСОБА_6 і ОСОБА_5 – 62\100 частин, ОСОБА_3 – 13\100 частин, ОСОБА_2 – 1\4 частина. Рішення суду виконано в примусовому порядку - постанова державного виконавця від 30.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження.
Ухвалюючи рішення суд констатував, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 квітня 1998 року, зареєстрованого 27 травня 1998 року в ОМБТІ та РОН під №25 доп стр. 41 реєстр 9697, відповідачу ОСОБА_2 належить 1/4 домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 квітня 1998 року, зареєстрованого 27 травня 1998 року в ОМБТІ та РОН під №25 доп стр. 41 реєстр 9697, відповідачу ОСОБА_3 належало 1/4 домоволодіння АДРЕСА_1 .
Крім цього, Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.05.2018 у справі №520/3271/16, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про збільшення частки у праві спільної часткової власності до 43/100 часток та визнання права власності, залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили.
Суд встановив, що з 2003 року між співвласниками домоволодіння існують спори щодо розміру часток в домоволодінні, щодо порядку користування і володіння як будівлями і спорудами так і земельною ділянкою. В 2003 році частка позивача за його ініціативою була зменшена і він отримав грошову компенсацію 12\100 частин домоволодіння. До 2016 року ОСОБА_3 не ставив питання про визнання за ним права власності на прибудови, що були зроблені ще до 1992 року. Такі дії ОСОБА_3 спростовують його доводи про будівництво прибудов за власні кошти у період з 1976 по 1991 рік.

Отже вказаним рішенням суду встановлено право власності ОСОБА_2 на 25/100 часток спірного будинку, ОСОБА_3 на 13/100 часток будинку та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на 62/100 частки будинку.
25.11.2021 Київською державною нотаріальною конторою у м.Одеса заведена спадкова справа №1340/2021 після смерті ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла його мати ОСОБА_6 
18.07.2022 Державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Івановою Я.І. ухвалено рішення індексний номер рішення 64208619 від 18.07.2022, та вчинено запис про державну реєстрацію речового права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
26.09.2022 Київською державною нотаріальною конторою у м.Одеса заведена спадкова справа №888/2022 після смерті ОСОБА_6 , спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_7 
23.02.2023 Київською державною нотаріальною конторою у м.Одеса заведена спадкова справа №120/2023 після смерті ОСОБА_7 , спадщину після його смерті прийняла його дружина - позивачка.
03.06.2025 державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Лєсогоров Д.О. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій зокрема зазначив, що розмір часток співвласників будинку АДРЕСА_1 у сумі перевищує одиницю.
Статтею 357 ч.3 ЦК України визначено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Частина 4 цієї статті визначає, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Статтею 358ч.1 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 № 916/1415/19, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 та ст. 21 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконним рішення органу влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Положення ст.81ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 , у порушення вимог ст.357ч.3 ЦК України, знаючи, що між ним та іншими співвласника будинку існує реальний спір щодо часток у праві спільної часткової власності на спірний будинок, без згоди інших співвласників будинку АДРЕСА_1 подав відповідачу Державному реєстратору Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Івановій документи на реєстрацію за ним права власності на 43/100 частини цього будинку, а Державний реєстратор протиправно вчинила реєстрацію 43\100 часток спірною будівлі за відповідачем ОСОБА_3 , оскільки вищевказаним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.05.2018 у справі №520/3271/16, не доведено будівництво прибудов за власні кошти ОСОБА_3 у період з 1976 по 1991 рік.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині визнаня протиправним та скасування рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Іванової Яни Анатоліївни, індексний номер рішення 64208619 від 18.07.2022 про державну реєстрацію речового права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та скасування запису про державну реєстрацію права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
В іншій частині позову щодо зобов`язання державного реєстратора внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд вважає за необхідне відмовити, у зв`язку з передчасністю таких вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Іванової Яни Анатоліївни, індексний номер рішення 64208619 від 18.07.2022 про державну реєстрацію речового права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на 43/100 чистини житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя            Я. В. Бескровний