Справа № 462/4046/25 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/184/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О 
з участю: представника ОСОБА_1 -Шевчука Ю.А.,
представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Сапрун М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У жовтні 2024 року він отримав повідомлення про блокування карткових рахунків у зв`язку зі стягненням заборгованості за комунальні послуги на підставі судового наказу Шевченківського районного суду Львівської області від 26.06.2024 року у справі №466/6803/24, згідно якого з нього стягнуто заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 2 382,64 грн., пеню у розмірі 6,14 грн., інфляційні нарахування у розмірі 9,9 грн. та 3 % річних у розмірі 5,05 грн. за період з 01.10.2022 року по 31.03.2024 року; постачання гарячої води у розмірі 1 989,85 грн., інфляційні нарахування у розмірі 9,68 грн. пеню у розмірі 6,00 грн. та 3 % річних у розмірі 4,93 грн. за вказаний період. Проте, перший під`їзд будинку, в якому розташована квартира ОСОБА_1 , повністю відключений від системи опалення та гарячого водопостачання з 15.01.2010 року. Незважаючи на це, ЛМКП «Львівтеплоенерго» продовжує нараховувати плату за постачання теплової енергії та гарячої води, мотивуючи нарахування витратами на загальнобудинкові потреби та абонентським обслуговуванням, хоча фактичне постачання послуг у першому під`їзді не здійснюється. Вважає, що нарахування за послуги з теплової енергії та гарячої води є безпідставними, а дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» протиправними.
З наведених підстав просить:
визнати протиправними дії Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (щодо нарахування плати (нарахувань) за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ., власником якої є ОСОБА_1 ;
зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» припинити здійснювати нарахування плати (нарахувань) за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ., власником якої є ОСОБА_1 ;
зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок плати (нарахувань) за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою АДРЕСА_2 ., власником якої є ОСОБА_1 ;
зобов`язати Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» провести відповідні коригування по особовому рахунку ОСОБА_1 та скасувати заборгованість за послугу з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального
користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових
систем опалення, абонентського обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що перший під`їзд будинку за адресою: АДРЕСА_3 , включно з місцями загального користування, з 15.01.2010 року повністю відключений від систем опалення та гарячого водокористування, що підтверджується розпорядженням Львівської міської ради №6 від 15.01.2010 року, актами від 26.07.2010 та 15.12.2016 року та довідкою ПП «Управляюча компанія «Рідний дім» від 19.06.2024 року. Квартира позивача та весь перший під`їзд технічно не можуть користуватись вказаними комунальними послугами, що виключає будь-яке фактичне отримання послуг та підстави для нарахувань. Висновки суду першої інстанції про те, що будинок підключений до мереж централізованого теплопостачання, а на квартиру відкрито особовий рахунок, а тому між сторонами укладено договір (публічну оферту) через вебсайт ЛМКП «Львівтеплоенерго» є безпідставними та не підтверджують фактичного споживання послуг першим під`їздом, оскільки весь під`їзд відключено від систем опалення та гарячого водокористування, що виключає можливість отримання послуг для місць загального користування та допоміжних приміщень. Крім того, матеріали справи не містять доказів укладання договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, зокрема, підписаної заяви-приєднання, сплати рахунків за послуги, фактичного отримання комунальних послуг, електронного акцепту договору через платформу чи особистий кабінет споживача. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 -Шевчука Ю.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Сапрун М.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відключення квартири позивача від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем, а тому плата за теплову енергію у частині загальнобудинкових потреб на опалення та за теплову енергію на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання нарахована відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Для обліку та оплати наданих комунальних послуг позивачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Житловий будинок АДРЕСА_3 під`єднаний до теплопостачальних мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», які забезпечують постачання теплової енергії, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і нежитлових приміщень, так і місць загального користування, та обладнаний вузлом обліку теплової енергії.
Довідкою №102 від 19.06.2024 року, виданою ПП Управляюча компанія «Рідний дім» підтверджується, що перший під`їзд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 повністю (включно з місцями загального користування) відключений від будинкової системи опалення та гарячого водопостачання з утворенням видимих розривів на трубопроводах в підвалі будинку з 15.01.2010 року згідно Розпорядження Львівської міської ради №06 від 15.01.2010 року, акту від 26.07.2010 року та акту від 15.12.2016 року.
Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Львова від 26 червня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 2 382,64 грн., пеню у розмірі 6,14 грн., інфляційні нарахування у розмірі 9,9 грн. та 3 % річних у розмірі 5,05 грн. за період з 01.10.2022 по 31.03.2024 року та постачання гарячої води у розмірі 1 989,85 грн., інфляційні нарахування у розмірі 9,68 грн. пеню у розмірі 6,00 грн. та 3 % річних у розмірі 4,93 грн. за період з 01.10.2022 по 31.03.2024 року.
Звертаючись до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, ОСОБА_1 обгрунтовує позовні вимоги відключенням першого під`їзду будинку, в якому знаходиться його квартира, від системи опалення та гарячого водопостачання з 15.01.2010 року, що виключає можливість отримання вказаних послуг та підстав для їх сплати.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Взаємовідносини зі споживачами щодо теплопостачання врегульовуються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, Правилами надання послуги з постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги)регулюються Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21серпня 2019 року №830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 .
Пунктом 13 Правил передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
01 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. оприлюднено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року.
За умовами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, – за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої-четвертої цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку:
1) загальний обсяг теплової енергії, що надходить до індивідуального теплового пункту, зменшується на обсяг теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, визначений на підставі показань відповідних вузлів обліку, а в разі їх відсутності – за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;
3) загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.
Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно з п. 33 Правил плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.
Абзацом 6 п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня року 2019 № 830 передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов?язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.
Згідно з підпунктом 12 п. 42 Постанови №830 споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції);
Крім цього, згідно з підпунктом 13 п. 45 Постанови №830 індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Пунктом 3 розділу I Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, передбачено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Відповідно до п. 12 розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.
Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення, будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.
В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі №311/3489/18 зроблено висновок, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №703/4963/15-ц зазначено, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.
Оскільки квартира ОСОБА_1 знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний оплачувати оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування згідно з встановленими тарифами.
При цьому об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
Обсяг теплової енергії, який витрачається на загально будинкові потреби, зокрема, щодо транзиту теплової енергії по будинку, розподіляється між усіма власниками приміщень будинку пропорційно до їх площ, як передбачено Методикою.
Таким чином, відсутність приладів опалення місць загального користування у відповідному під`їзді будинку ще не свідчить про відсутність витрат теплової енергії, пов`язаних з транзитними (транспортними) витратами при постачанні відповідачем теплової енергії по всьому обладнанню, призначеному для опалення будинку.
З огляду на наведене, позивач зобов`язаний нести витрати за надані відповідачем послуги з централізованого теплопостачання, в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.
Відтак, нарахування теплопостачальною організацією оплати за послуги з відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обгрунтовані та носять обов?язковий характер.
Твердження апелянта про те, що весь перший під`їзд житлового будинку відключений від будинкової системи опалення та гарячого водопостачання, що виключає будь-яке фактичне отримання послуг та підстави для нарахувань не заслуговують на увагу, оскільки квартира позивача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з постачання відповідачем теплової енергії по всьому багатоквартирному будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати наданих послуг.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів укладення договору про надання послуг між позивачем та відповідачем колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач є споживачем послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, яке складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем, і між сторонами є укладеним договір про надання послуги з постачання теплової енергії, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена відповідними постановами Кабінету Міністрів України; зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua: такі договори укладаються сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та мають на меті надання послуг з постачання теплової енергії.
Враховуючи вищенаведене, хоча під`їзд, в якому знаходиться квартира позивача і відключений від мереж центрального опалення, проте ОСОБА_1 , як мешканець житлового будинку АДРЕСА_3 зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, зокрема за послуги з централізованого теплопостачання в тому числі центрального опалення, гарячого водопостачання, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. 
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 грудня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 27 травня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк