КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року м. Київ № 640/24698/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,
за участю представників сторін:
від позивача - Пухальська І.С., Поночовна А.М.
від відповідача - 1 - Кіцнак П.О.
від відповідача - 2 - Синюк О.М.
від відповідача - 3 - Мнишенко Є.С.
від третьої особи - Дубняк Н.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів,
Офісу Генерального прокурора України,
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів
за участю третьої особи: Служби безпеки України
про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Офісу Генерального прокурора України, в якій позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02.08.2021 № 143дп-21, прийняте у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-451дс-90дп-21, яким встановлено наявність підстав для звільнення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”);
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Генерального прокурора з 06.08.2021.
З урахуванням об`єднання справ в одне провадження, предметом спору є також вимоги:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження "Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ";
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1дц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру");
- поновити ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури з 03.03.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що рішенням кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02.08.2021 № 143дп-21, прийнятим у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-451дс-90дп-21, встановлено наявність підстав для звільнення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”.
Позивач вважає, що при прийнятті рішення від 02.08.2021 № 143дп-21, відповідач не надав належну оцінку та не врахував конкретні обставини справи, що стало наслідком прийняття очевидно непропорційного рішення, яке не відповідає допущеному позивачем недоліку. Приводом до прийняття оскаржуваного рішення стало надходження 02.07.2021 до кадрової комісії звернення начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора Яновича С.В. (заявник) щодо надання висновку про наявність підстав для звільнення прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для цієї посади. За результатами розгляду звернення заявника, кадровою комісією встановлено порушення прокурором ОСОБА_1 вимог п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, а саме повідомлення під час оформлення допуску до державної таємниці недостовірних відомостей про себе, що призвело до прийняття Службою безпеки України рішення про відмову в наданні йому допуску до державної таємниці за формою 2. На підставі ст. ст. 23, 24 Закону України “Про державну таємницю”, Службою безпеки України відмовлено у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою 2.
Наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 458 “Про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора” (зі змінами, внесеними наказами від 29.06.2021 року № 210 та від 30.06.2021 року № 214) на ОСОБА_1 , як заступника Генерального прокурора покладено посадові обов`язки, належне виконання яких за своїм функціональним змістом передбачає наявність у вказаного прокурора допуску до державної таємниці. У вою чергу, відсутність у ОСОБА_1 , як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці фактично унеможливлює належне виконання ним посадових обов`язків на адміністративній посаді у повному обсязі, а отже, і його подальше перебування на адміністративній посаді - заступника Генерального прокурора, робота на якій пов`язана з державною таємницею, відповідно до положень ч. З ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”.
Позивач не заперечує факт допущеного ним недоліку у роботі (невідображення факту роботи за сумісництвом у відповіді на питання 8 Переліку питань), однак наполягає на тому, що такий недолік був обумовлений і спричинений значною завантаженістю по роботі, браком часу та об`єктивно стислими строками виконання доручення, а не бажанням позивача приховати факт роботи за сумісництвом, який є відомим компетентним державним органам та будь-якій зацікавленій особі з огляду на раніше неодноразово відображену і розміщену у публічному доступі у деклараціях про майновий стан інформацію щодо роботи позивача за сумісництвом. Окрім того, позивач зазначає, що застосовані у оскаржуваному рішенні кадровою комісією положення Закону України “Про прокуратуру” та Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженому наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 № 266 (з подальшими змінами) - не відповідають критеріям “якості закону” у частині відсутності законодавчо визначеного переліку дій або бездіяльності, які підпадають під категорію неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади” у контексті положень п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”. 
Позивач вважає протиправним його звільнення з посади заступника Генерального прокурора, у зв`язку з відсутністю відповідного порушення та порушенням процедури звільнення з адміністративної посади, що також підтверджено судовим рішенням у справі № 420/11582/21.
Крім того, позивач вказує на те, що 02.03.2022 Генеральним прокурором прийнято наказ № 1дц, відповідно до якого, ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України “Про прокуратуру”). Як підставу звільнення в оспорюваному наказі зазначено рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22. Із рішення Комісії від 24.02.2022 вбачається, що згідно висновку доповідача - члена Комісії ОСОБА_2 від 27.01.2022 року № 07/3/2-794дс-204 дп-21 під час дисциплінарного провадження Комісією встановлено наступні обставини, що свідчать про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, зокрема: порушення Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 12.08.2020 № 375, а саме відсутності на робочому місці без поважних причин.
Комісія дійшла висновків, що доводи дисциплінарної скарги є обґрунтованими та такими, які знайшли своє підтвердження частково. Зокрема, вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку підтверджується: дисциплінарною скаргою керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора; наказом Генерального прокурора від 13 серпня 2021 року № 1231ц, згідно з яким прокурору ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора; табелями обліку використання робочого часу за серпень, вересень та жовтень 2021 року відповідно; актами про те, що прокурор ОСОБА_1 відсутній на робочому місці в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора кожного робочого дня упродовж грудня 2021 року; інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону; відомостями з бази даних електронної системи контролю та управління доступом до Генеральної прокуратури України (Stop Net).
Проте, позивач вважає такі висновки необґрунтованими, помилковими та неповними, оскільки ще з червня 2021 року у позивача почалися проблеми із здоров`ям, що, в подальшому, призвели до тривалого лікування. Зокрема, позивач звертався за медичною консультацією до лікаря терапевта, що підтверджується консультаційним висновком лікаря від 10.06.2021. У період з 02.07.2021 по 09.07. 2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі “Добробут Стаціонар”, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма № 027/о), 07.07.2021 проходив медичне обстеження (МРТ), підтвердженням чого є висновок за результатом такого обстеження від 07.07.2021. У період з 21.07.2021 по 02.08.2021, включно позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АКА № 998876 та консультаційним висновком лікаря терапевта від 02.08.2021. У період з 03.08.2021 по 13.08.2021 включно, позивач також перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АЛД № 435386. У період з 16.08.2021 по 09.09.2021 позивач проходив стаціонарне лікування у Spero Hospital м. Баку, Азербайджанська Республіка, підтвердженням чого є виданий вказаним медичним закладом лікарняний лист серія SN 00007 № 178405.
Після повернення в Україну 10.09.2021, позивач продовжив амбулаторне лікування, що підтверджується електронними листками непрацездатності, виданими КНП “Центр первинної мед № 2” Голосіївського р-ну м. Києва у період з 10.09.2021 по 14.09.2021 - е-лікарняний № 2000270588-1, у період з 15.09.2021 по 17.09.2021 - е-лікарняний № 2000314373-1. У період з 17.09.2021 по 01.10.2021 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АЛГ № 534445.
Позивач вважає, що поважність причин відсутності позивача на робочому місці у жовтні місяці 2021 року підтверджується електронними листками непрацездатності, виданими: КПП “Центр первинної мед № 2” Голосіївського р-ну м. Києва у період з 04.10.21 по 08.10.21 е-лікарняний № 2000815064-1, КПП “Консультативно-діагностичний центр” Голосіївський р-н м. Києва у період з 11.10.2021 по 13.10.2021 - е-лікарняний № 690032-2001117159-1, у період з 18.10.2021 по 22.10.2021 - е-лікарняний № 814575-2001369911-1, 23.10.2021 - е-лікарняний № 814575-2001838456-1, КПП “Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги” у період з 26.10.2021 по 02.11.2021 - е-лікарняний № 1077790-2001855166-1. У листопаді 2021 року, позивач перебував також на лікарняному, про що складено електронні листки-иепрацездатиості у період з 03.11.21 по 05.11.21 - е-лікарняний № 1077790-2002214591-1, виданий КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги”, у період з 08.11.2021 по 19.11.2021 -е-лікарняний № 1390894-2002528310-1, виданий КНП “Консультативно-діагностичний центр” Шевченківського р-ну м. Києва. Згідно довідки № 144656 від 22.11.2021, ОСОБА_1 22.11.2021 був донором. Отже, 23.11.2021 позивач мав поважну причину відсутності на робочому місці.
Повністю спростовуються також і висновок Комісії про те, що у робочі дні 08.10.21 року та 11.10.2021 року позивач перебував за кордоном, а не на робочому місці, оскільки 08 жовтня 2021 року це був останній день лікарняного підтвердженого е-лікарняним № 2000815064-1, виданим КНП “Центр первинної МСД № 2” Голосіївського р-ну м. Києва, а відліт до Баку згідно авіаквитка відбувся о 12:10 год, тобто вже після відвідування лікаря. 11 жовтня 2021 року у понеділок о 8:30 год позивач повернувся до України і в цей же день йому був відкритий лікарняний, що підтверджується е-лікарняним № 690032-2001117159-1, виданим КНП “Центр первинної МСД № 2” Голосіївського р-ну м. Києва. Як вбачається з висновку Комісії від 27.01.2022 № 07/3/2-794дс-204 дп-21 та оскаржуваного рішення про ці обставини було відомо, але при розгляді висновку Комісія даний факт проігнорувала, що підкреслює формальність прийняття рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
У зв`язку з тривалим лікуванням позивач відповідно потребував реабілітації, яка проходила у період грудень 2021 року - лютий 2022 року в медичному центрі “Симетрія”, що підтверджується відповідною довідкою від 23.02.2022.
У той же чає, у зв`язку із відкритою військовою агресією російської федерації на територію України, яка розпочалася 24.02.2022, позивач 25.02.2022 звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 про прийняття його в якості добровольця на військову службу для комплектування військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони на період проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022. Згідно наказу № 3 від 25.02.2022 командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 25.02.2022 і з цього часу позивач перебуває на військовій службі. Отже, викладеним вище підтверджується той факт, що позивач у період із серпня 2021 року по лютий 2022 року був відсутній на робочому місці з поважних причин, а тому, факт порушення ним Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Офісу Генерального прокурора не знайшов свого підтвердження і підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності відсутні.
Позивач вважає, що враховуючи викладені вище обставини, рішення від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора Мамедова Г.А.”, є протиправним і тому підлягає скасуванню. Крім того, оскаржуваний наказ був виданий Генеральним прокурором в особливий період, під час дії на території України воєнного стану у зв`язку з відкритою військовою агресією російської федерації та під час перебування позивача, як добровольця на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Сил територіальної оборони, що є грубим порушенням встановлених трудовим законодавством гарантій права на працю.
Отже, на переконання позивача, звільнення позивача з органів прокуратури не ґрунтується на вимогах Закону України “Про прокуратуру” та КЗпП України, підставою прийняття наказу № Ідц від 02.03.2022 слугувало протиправне рішення № 1-ДП-В-22 від 24.02.2022, прийняте у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-794дс-204дп-21, відповідно, вказаний наказ є також протиправним і підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді в органах прокуратури з 03.03.2022.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 640/24698/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 14.12.2021.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкладено підготовче засідання у справі на 08.02.2022.
Також, стороною позивача надано пояснення, за змістом яких, оскаржуване рішення Комісії від 02.08.2021 № 143дп-21 обґрунтовано тим, що відсутність у позивача, як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці унеможливлює належне виконання ним своїх посадових обов`язків, передбачених для цієї адміністративної посади, у повному обсязі та подальше перебування на адміністративній посаді. Однак, таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки: його прийнято без урахування того, що у ОСОБА_1 станом на 02.08.2021 був діючий допуск до державної таємниці, отриманий на підставі розпорядження Управління СБУ в Одеській області від 27.08.2014 № 95, строком на 7 років (з 27.08.2014 по 27.08.2021) і рішення про його скасування не приймалося; постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 420/11582/21 визнано протиправним висновок Служби безпеки України від 29.06.2021 № 26/2/1-5310дск/60 про відмову у наданні допуску до державної таємниці та наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора від 01.07.2021 № 221-РСО про припинення доступу до державної таємниці заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 ; Комісією не обґрунтовано належним чином у чому саме полягає неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, передбачених для відповідної адміністративної посади, оскільки сама по собі відсутність допуску і доступу не свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.09.2018 у справі № 800/513/17.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2022 суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів та витребував від Офісу Генерального прокурора докази по справі.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2022 суд залучив до участі у справі третю особу Службу безпеки України.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2022 суд відклав розгляд справи на 15.03.2022.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 суд витребував від Служби безпеки України докази по справі. Також, суд продовжив строк проведення підготовчого провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду від 21.06.2022 суд витребував від Управління Служби безпеки України в Одеській області витяг із розпорядження УСБУ в Одеській області від 27.08.20114 № 95-д.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2022 суд задовольнив клопотання представника позивача про об`єднання в одне провадження адміністративних справ. Суд об`єднав в одне провадження адміністративній справи № 640/24698/21 та № 640/7738/22. Присвоїв об`єднаній адміністративній справі № 640/24698/21.
У подальшому, позивач подав уточнені позовні вимоги та з урахуванням об`єднання справ в одне провадження, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02.08.2021 № 143д-21, прийняте у дисциплінарному провадженні № 07/3/2-451 дс-90дп-21;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021 у зв?язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю»);
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Генерального прокурора з 06.08.2021 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1дц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»);
- поновити ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури з 03.03.2022 року;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. що станом на 25.08.2022 року становить 336 000,42 грн.
До суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджуючись з позовними вимогами зазначив про те, що з урахуванням визначених законодавством адміністративних повноважень і характеру виконуваних посадових обов`язків, адміністративна посада заступника Генерального прокурора, яку обіймав ОСОБА_1 , в установленому порядку була віднесена до номенклатури посад, перебування на яких потребувало обов`язкового оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці. На підставі розпорядження Управління Служби безпеки України в Одеській області від 27.08.2014 № 95 ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за формою 2 строком на 7 років (з 27.08.2014 по 27.08.2021). Листом начальника управління забезпечення охорони державної таємниці Офісу Генерального прокурора від 13.05.2021 № 28-347вн-21, заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 поінформовано, що закінчується строк дії його допуску до державної таємниці, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 22 Закону України “Про державну таємницю”, п. п. 49, 54, 56 Порядку № 939, йому необхідно подати до управління забезпечення охорони державної таємниці Офісу Генерального прокурора до 19.05.2021 наступні документи: 1) перелік питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці за формою згідно з додатком 5 Порядку № 939; 2) правила надання відповідей на питання, визначені у переліку питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці за формою згідно з додатком 7 Порядку № 939; 3) зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою згідно з додатком 9 Порядку № 939; 4) дві кольорові фотокартки розміром 3,5x4,5 см; 5) медичну довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів (відповідно до вимог п. 55 Порядку № 939). Службою безпеки України листом від 29.06.2021 за результатами перевірки ОСОБА_1 , як заступника Генерального прокурора у зв`язку з допуском до державної таємниці, повідомлено, що у наданій відповіді на питання 8 Переліку питань, визначених додатком 5 до Порядку № 939, ним надано недостовірні відомості про себе, а саме, не зазначив відомості про роботу за сумісництвом в ОНУ ім. І.І. Мечникова. Як вказано у листі Служби безпеки України від 29.06.2021, ці обставини підпадають під визначення п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю” - “повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе”, що є підставою для відмови у наданні допуску до державної таємниці. З урахуванням викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 23 і 24 Закону України “Про державну таємницю”, Службою безпеки України позивачу відмовлено у наданні допуску до державної таємниці за формою 2. 
Після отримання Офісом Генерального прокурора листа Служби безпеки України від 29.06.2021 № 26/2/1-3829дск/п про прийняття рішення про відмову в наданні допуску до державної таємниці заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, п. 61 Порядку № 939, видано наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора від 01.07.2021 № 221-рсо про припинення йому доступу до державної таємниці. 
Відповідач вказує на те, що отримавши лист Служби безпеки України від 29.06.2021 № 26/2/1-3829дск/п про відмову в наданні допуску до державної таємниці заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 , Офіс Генерального прокурора був зобов`язаний видати наказ про припинення йому доступу до державної таємниці. При цьому, положення п. п. 80, 81 Порядку № 939, є незастосовними до даних правовідносин, оскільки вони регулюють припинення доступу до державної таємниці у разі скасування органом Служби безпеки України раніше наданого допуску, чого у даному випадку не відбувалось. 
Оскільки відсутність у ОСОБА_1 , як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці, фактично унеможливлює належне виконання ним посадових обов`язків на адміністративній посаді у повному обсязі, начальником Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора 02.07.2021 направлено до кадрової комісії звернення щодо надання висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для цієї посади. 
Поряд із тим, наказом Генерального прокурора від 06.07.2021 № 33шц, у штатному розписі Офісу Генерального прокурора скорочено одну посаду заступника Генерального прокурора. Наказом Генерального прокурора від 08.07.2021 № 226 здійснено розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора, відповідно до якого у ОСОБА_1 були відсутні будь-які функціональні обов`язки, у томі числі і ті, які потребують надання допуску та доступу до державної таємниці. Крім того, до номенклатури посад працівників Офісу Генерального прокурора, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, внесено зміни, які 12.07.2021 погоджено Службою безпеки України та 13.07.2021 затверджено Генеральним прокурором, згідно з якими, допуск і доступ до державної таємниці за формою 2 можуть мати лише два заступники Генерального прокурора. З огляду на викладене, відповідач вважає, підстав для повторного звернення до Служби безпеки України з приводу оформлення допуску до державної таємниці заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 на той час не вбачалося. 
Рішенням кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02.08.2021 № 143дп-21 встановлено наявність підстави для звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади, оскільки ОСОБА_1 у порушення п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю” допущено повідомлення недостовірних відомостей про себе під час оформлення до державної таємниці, що призвело до прийняття СБУ рішення про відмову у наданні йому допуску до державної таємниці за формою 2. Так як відсутність у позивача, як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці унеможливлює належне виконання ним своїх посадових обов`язків, передбачених для цієї адміністративної посади, у повному обсязі та подальше перебування на адміністративній посаді, Комісією було прийнято рішення від 02.08.2021 № 143дп-21 про встановлення наявності підстав для звільнення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”. При цьому, за позицією відповідача, неналежне виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 передусім полягало саме у порушенні п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю” та допущенні повідомлення недостовірних відомостей про себе під час оформлення до державної таємниці, що призвело до прийняття СБУ рішення про відмову у наданні йому допуску до державної таємниці за формою 2. 
Щодо посилання позивача на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 420/11582/21, якою визнано протиправним висновок Служби безпеки України від 29.06.2021 № 26/2/1-5310дск/60 про відмову у наданні допуску до державної таємниці ОСОБА_1 та визнано протиправним наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора М.Якубовського від 01.07.2021 № 221-РСО про припинення доступу до державної таємниці заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що вказане не може свідчити про протиправність рішення Комісії від 02.08.2021 № 143дп-21, наказу Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення його з посади заступника Генерального прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади та наявність підстав для їх скасування. 
Відповідач звертає увагу на те, що після звільнення позивача з адміністративної посади, прокурор ОСОБА_1 (звільнений з адміністративної посади 05.08.2021), якому наказом Генерального прокурора від 13.08.2021 № 1231ц тимчасово визначено робоче місце в Департаменті кадрової роботи та державної служби, будучи ознайомленим з наказом Генерального прокурора про своє звільнення з адміністративної посади, а також з Правилами внутрішнього службового розпорядку прокурорів Офісу Генерального прокурора фактично був відсутній на робочому місці з 01.08.2021. У зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці, працівниками кадрового підрозділу щоденно в робочі дні у період з 13.08.2021 до 23.02.2022 складалися акти про відсутність його на роботі. Відповідно до вказаних актів, у подальшому здійснювався облік робочого часу позивача. При цьому, будь-яких документів щодо поважності причин відсутності на робочому місці ОСОБА_1 не надавав, до Офісу Генерального прокурора не з`являвся, на телефонні дзвінки не відповідав. 
Враховуючи викладене, у Офісі Генерального прокурора до червня місяця 2022 року (після отримання позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 640/7738/22, яку об`єднано ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2022 зі справою № 640/24698/21) не було жодної інформації щодо підстав відсутності прокурора ОСОБА_1 як на робочому місці (в Департаменті кадрової роботи та державної служби), так і в приміщенні Офісу Генерального прокурора у періоди з 02.08.2021 по 09.09.2021 та з 22.11.2021 по 02.03.2022. Так, позивачем до позовної заяви, серед іншого, подано копії листків непрацездатності серії АКА № 998876, виданого ТОВ “Медичний центр Добробут-Стандарт” (21.07.21-03.08.21); серії НОМЕР_2 , виданого ТОВ “Гармонія здоров`я” (03.08.21-14.08.21); серії НОМЕР_3 , виданого установою, яка не є юридичною особою, зареєстрованою в Україні (16.08.2021- 09.09.2021); серії АЛГ № 534446, виданого ТОВ лікувально-діагностичний центр “Добробут-Поліклініка” (17.09.21-02.10.21); довідки щодо надання донорам пільг від 22.11.2021 № 144656; консультативного висновку спеціаліста від 23.02.2022. 
Що стосується лікування ОСОБА_1 за кордоном та доданого до позову листка непрацездатності SN00007 № 178405, виданого установою, яка не є юридичною особою, зареєстрованою в Україні, а тому, цей документ не може бути належним доказом поважності причини відсутності ОСОБА_1 з 16.08.2021 по 09.09.2021 на робочому місці, у зв`язку з тим, що не відповідає вимогам п. 1.11 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, яким визначено, що документи, які засвідчують тимчасову непрацездатність громадян України під час їх тимчасового перебування за межами держави, підлягають обміну на листок непрацездатності згідно з рішенням лікарсько-консультаційної комісії (ЖК) лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання чи роботи у разі гострих захворювань і травм, загостренні хронічних захворювань, вагітності та пологів, оперативних втручань при невідкладних станах, лікування згідно з рішенням комісії МОЗ України з питань направлення на лікування за кордон. 
Разом з тим, відповідач повідомляє, що ОСОБА_1 належним чином оформленого листка непрацездатності у відповідності до вказаного порядку не надавав, а до Офісу Генерального прокурора листок непрацездатності SN00007 № 178405, виданий установою, яка не є юридичною особою, зареєстрованою в Україні не надходив, про причини відсутності на робочому місці у період з 16.08.2021 по 09.09.2021, позивач керівництво Офісу Генерального прокурора у відповідності до вимог п. 1 розділу IIІ Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Офісу Генерального прокурора не повідомляв. Крім того, долучений до позову консультативний висновок спеціаліста від 23.02.2022 про проходження ОСОБА_1 реабілітації з 06.11.2021 по 23.02.2022, є неналежним доказом поважної причини відсутності його на робочому місці у вказаний період, адже консультативний висновок не є офіційним підтвердженням тимчасової непрацездатності застрахованої особи та не може згідно законодавства слугувати підставою для відсутності на роботі. 
До того ж, вказаний консультативний висновок спеціаліста до Офісу Генерального прокурора також не надходив, про причини відсутності на робочому місці у період з 06.11.2021 по 23.02.2022 ОСОБА_1 керівництво Офісу Генерального прокурора не повідомляв. Відтак, доводи позивача щодо протиправності рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (КДКП) від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ” не спростовують висновків, викладених у ньому, а тому, відповідач вважає, що підстав для визнання протиправним та скасування цього рішення немає. 
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 9 та п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України “Про прокуратуру” на підставі рішення відповідного органу від 24.02.2022 № 1ДП-В-22, Генеральним прокурором видано наказ від 02.03.2022 № 1дц про звільнення прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України “Про прокуратуру”). На переконання відповідача, наказ від 02.03.2022 № 1дц Генеральним прокурором було видано у межах застосування до прокурора дисциплінарного стягнення накладеного 24.02.2022, тобто до прийняття наказу від 25.02.2022 № 3 про зарахування ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частина НОМЕР_1 . При цьому, рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора 02.03.2022 за прогул не приймалося. Закон України “Про прокуратуру” є спеціальним, у зв`язку з чим, його положення мають застосовуватись імперативно, за визначеною процедурою невідворотності застосування до прокурора дисциплінарного стягнення визначеного рішенням КДКП, відтак, представник відповідача вважає, що безпідставними є доводи позивача про порушення Офісом Генерального прокурора положень ч 1 ст. 119 КЗпП України, оскільки він з 25.02.2022 перебував, як доброволець на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 Сил територіальної оборони. Таким чином, на думку відповідача підстави для задоволення позовних вимог у цій справі відсутні. 
Представник Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, проти задоволення позову заперечував, направив на адресу суду відзив, підтримав правову позицію Офісу Генерального прокурора та зазначив, що рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 прийняте у межах наданих законом повноважень, за результатами всебічного дослідження матеріалів дисциплінарного провадження та з дотриманням вимог Закону України «Про прокуратуру». Також зазначив, що дисциплінарним органом встановлено наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, який полягав у порушенні правил внутрішнього службового розпорядку, а застосоване дисциплінарне стягнення відповідає характеру допущеного порушення, ступеню його тяжкості та наслідкам, які настали для належної організації роботи органів прокуратури. Просив у задоволенні позову відмовити.
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів також направила адресу суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити, підтримала доводи, викладені Офісом Генерального прокурора та Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів. Зазначила, що дисциплінарне провадження здійснювалося відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», а підстав для висновку про порушення процедури його проведення чи прав позивача не вбачається. Крім того, вказала, що дисциплінарний орган належним чином дослідив усі матеріали дисциплінарної справи, надав оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Просив у задоволенні позову відмовити.
Служби безпеки України надіслала суду свої пояснення, в яких проти задоволення позову заперечувала, підтримала правову позицію Офісу Генерального прокурора та просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що рішення Служби безпеки України від 29.06.2021 № 26/2/1-5310дск/60 про відмову ОСОБА_1 у наданні допуску до державної таємниці прийнято у межах наданих законом повноважень, відповідно до вимог Закону України «Про державну таємницю» та Порядку організації та забезпечення режиму секретності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 939. На думку третьої особи, підстав для визнання зазначеного рішення протиправним немає, а доводи позивача зводяться до незгоди з реалізацією Службою безпеки України наданих їй законом повноважень.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 29.11.2022.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду”, який набрав чинності 15.12.2022, Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/24698/21, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Пановій Г.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 прийнято справу до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до розгляду та призначено підготовче засідання на 02.10.2023.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 внесено виправлення до вступної частини ухвали Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року у справі № 640/24698/21, зокрема, зазначено співвідповідача - Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.
У подальшому, судом замінено найменування відповідача Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження на Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів, без зміни ЄДРПОУ 41356563.
Протокольною від 09.11.2023 суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу по суті заявлених позовних вимог.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 640/24698/21. Зупинено провадження в адміністративній справі № 640/24698/21 за позовом ОСОБА_1 до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Офісу Генерального прокурора України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 поновлено провадження в адміністративній справі № 640/24698/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів, третя особа - Служба безпеки України про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи позовної заяви та просили суд позов задовольнити. Представники відповідачів та третьої особи проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. 
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1996 року працює в органах прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора № 1151ц від 18.10.2019, позивач призначений заступником Генерального прокурора в порядку переведення з прокуратури Автономної Республіки Крим, а наказом № 2229ц від 28.12.2019 переведений на посаду заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора.
Листом начальника управління забезпечення охорони державної таємниці Офісу Генерального прокурора № 28-347вн-21 від 13.05.2021, який фактично було одержано 14.05.2021, позивача поінформовано про те, що у нього закінчується строк дії допуску до державної таємниці, у зв`язку з чим позивачу необхідно було подати до відділу 28/1 до 19.05.2021 наступні документи: 1) перелік питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці за формою згідно з додатком 5 Порядку; 2) правила надання відповідей на питання, визначені у переліку питань, на які пропонується надати відповідь для оформлення допуску до державної таємниці за формою згідно з додатком 7 Порядку; 3) зобов`язання громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці за формою згідно з додатком 9 Порядку; 4) дві кольорові фотокартки розміром 3,5x4,5 см; 5) медичну довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів.
Позивачем заповнено та зібрано вказаний пакет документів та подано для подальшого передання до Служби безпеки України для проведення перевірки.
Листом Служби безпеки України від 29.06.2021 за результатами перевірки у зв`язку з допуском до державної таємниці, позивача повідомлено, що у наданій відповіді на питання 8 Переліку питань, визначених додатком 5 до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, для службового користування), позивачем надано недостовірні відомості про себе. Надання недостовірних відомостей про себе полягало у незазначенні позивачем про факту роботи за сумісництвом - трудової діяльності на посаді доцента кафедри Одеського національного університету імені І.І.Мечникова.
З огляду на наведене, як вказано у цьому листі, зазначені обставини підпадають під визначення п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю” - “повідомлення громадянином під час оформлення допуску недостовірних відомостей про себе”, що є підставою для відмови у наданні допуску до державної таємниці.
З урахуванням викладеного, керуючись вимогами статей 23 і 24 Закону України “Про державну таємницю”, Службою безпеки України позивачу було відмовлено у допуску до державної таємниці за формою 2.
Також, у листі зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.
Наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 01.07.2021 № 221-рсо, позивачу припинено доступ до державної таємниці у зв`язку з прийняттям рішенням СБУ про відмову в наданні мені допуску до державної таємниці за формою 2 (два).
02.07.2021 до Кадрової комісії надійшло звернення начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора Яновича С.В. (заявник) щодо надання висновку про наявність підстав для звільнення прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для цієї посади.
За результатами розгляду звернення, кадровою комісією встановлено порушення прокурором ОСОБА_1 вимог п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, а саме повідомлення під час оформлення допуску до державної таємниці недостовірних відомостей про себе, що призвело до прийняття Службою безпеки України рішення про відмову в наданні йому допуску до державної таємниці за формою 2.
Таким чином, кадрова комісія дійшла висновку про наявність підстав для звільнення прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру” через неналежне виконання ним посадових обов`язків, установлених для цієї адміністративної посади.
Приймаючи вказане рішення кадрова комісія керувалась наступним.
Так, посаду заступника Генерального прокурора, яку обіймає ОСОБА_1 , включено до номенклатури посад працівників Офісу Генерального прокурора, перебування на яких потребує обов`язкового оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, яку 24.05.2021 року погоджено Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України і 25.05.2021 затверджено Генеральним прокурором.
До Офісу Генерального прокурора 29.06.2021 надійшло повідомлення Служби безпеки України про відмову в наданні допуску до державної таємниці за формою 2 заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю” у зв`язку з повідомленням під час оформлення допуску недостовірних відомостей щодо себе.
За результатами перевірки Службою безпеки України встановлено, що у наданій відповіді на питання 8 переліку питань, визначених додатком 5 до Порядку, ОСОБА_1 повідомив недостовірні відомості про себе.
З урахуванням викладеного на підставі статей 23, 24 Закону України “Про державну таємницю”, Службою безпеки України відмовлено у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за формою 2.
Наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 458 “Про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора” (зі змінами, внесеними наказами від 29.06.2021 року № 210 та від 30.06.2021 року № 214), на ОСОБА_1 , як заступника Генерального прокурора покладено посадові обов`язки, належне виконання яких за своїм функціональним змістом передбачає наявність у вказаного прокурора допуску до державної таємниці.
Відсутність у ОСОБА_1 , як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці фактично унеможливлює належне виконання ним посадових обов`язків на адміністративній посаді у повному обсязі, а отже, і його подальше перебування на адміністративній посаді - заступника Генерального прокурора, робота на якій пов`язана з державною таємницею, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”.
Наказом Офісу Генерального прокурора за підписом Генерального прокурора І.Венедіктової від 05.08.2021 № 1211ц, звільнено ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021 у зв`язку з неналежним виконанням посадових обовґязків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”). Підстава: рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02.08.2021 № 143др-21. (а.с. 63 т. 1)
Також, 02.03.2022 Генеральним прокурором І. Венедіктовою було прийнято наказ № 1дц, відповідно до якого, ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України “Про прокуратуру”). Підставою звільнення зазначено рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22.
23.12.2021 за дисциплінарною скаргою керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Яковлева А.С. про вчинення прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження було прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-794дс-204дп-21 стосовно прокурора ОСОБА_1 
27.01.2022 членом Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, ОСОБА_2 було складено висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 з пропозицією притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. Розгляд вказаного висновку було призначено на 09.02.2022 року о 10:00 год.
09.02.2022 розгляд дисциплінарного провадження відносно позивача було перенесено на 24.02.2022 на 10:00 год.
Із рішення Комісії № 1-ДП-В-22 від 24.02.2022 вбачається, що згідно висновку доповідача - члена Комісії ОСОБА_2 від 27.01.2022 № 07/3/2-794дс-204 дп-21 під час дисциплінарного провадження Комісією встановлено наступні обставини, що свідчать про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, зокрема: 1. порушення Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 12.08.2020 № 375, а саме відсутності на робочому місці без поважних причин; 2. порушення правил прокурорської етики, яке полягає у тому, що після звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади - заступника Генерального прокурора та звільнення ним службового кабінету, із зазначеного кабінету зникли технічні засоби захисту інформації, які належать Офісу Генерального прокурора, первісна вартість яких становить 12960 грн.
Разом з тим, у рішенні № 1-ДП-В-22 від 24.02.2022 зазначено, що надаючи оцінку встановленим під час перевірки у дисциплінарному провадженні обставинам, Комісія дійшла висновків, що доводи дисциплінарної скарги є обґрунтованими та такими, які знайшли своє підтвердження частково. Зокрема, вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку підтверджується: дисциплінарною скаргою керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора; наказом Генерального прокурора від 13 серпня 2021 року № 1231ц, згідно з яким прокурору ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора; табелями обліку використання робочого часу за серпень, вересень та жовтень 2021 року відповідно; актами про те, що прокурор ОСОБА_1 відсутній на робочому місці в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора кожного робочого дня упродовж грудня 2021 року; інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону; відомостями з бази даних електронної системи контролю та управління доступом до Генеральної прокуратури України (Stop Net). 
Суд звертає увагу, що вже сам зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що не всі обставини, викладені у дисциплінарній скарзі, знайшли своє підтвердження. Зокрема, доводи щодо неналежного поводження зі службовим майном та втрати технічних засобів захисту інформації під час дисциплінарного провадження не підтверджені, а питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за окремими епізодами було обмежене строками, визначеними Законом України “Про прокуратуру”. За таких обставин дисциплінарний орган мав особливо ретельно оцінити саме той епізод, який був покладений в основу звільнення позивача з органів прокуратури, а саме відсутність на робочому місці без поважних причин.
Встановлено, що з моменту порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про запобігання корупції пройшло більше 20 місяців, оскільки останнє безпідставне нарахування та виплата ОСОБА_1 заробітної плати в Одеському національному університеті ім. І.І. Мечнікова відбулось у березні 2020 року.
Враховуючи викладене, встановлений частиною четвертою статті 48 Закону України “Про прокуратуру”, строк для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за фактом грубого порушення правил прокурорської етики сплинув.
Водночас, доводи дисциплінарної скарги щодо не забезпечення ОСОБА_1 належного поводження зі службовим майном, внаслідок чого воно втрачено, як наслідок порушення ним норм прокурорської етики, під час дисциплінарного провадження жодним чином не підтверджені.
У рішенні Комісії від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 вказано, що у зв`язку зі звільненням позивача з адміністративної посади, наказом Генерального прокурора від 13 серпня 2021 року № 1231ц, ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 15/13. У день звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади він був відсутній на робочому місці, у зв`язку з цим, Офісом Генерального прокурора на зазначені ним в особистому листку з обліку кадрів адреси направлено відповідні листи з інформуванням його щодо прийнятих кадрових рішень. Разом з цим, прокурор ОСОБА_1 з невідомих причин відсутній на робочому місці, тому із зазначеними наказами не ознайомлений.
Згідно табелю обліку використання ОСОБА_1 робочого часу неявкою на робоче місце з нез`ясованих причин рахуються наступні робочі дні: за вересень 2021 року: 01-03 вересня 2021 року, 06-10 вересня 2021 року, 13-17 вересня 2021 року, 20 - 24 вересня 2021 року, 27 - 30 вересня 2021 року; за жовтень 2021 року: 01 жовтня 2021 року, 23 жовтня 2021 року, 25 - 29 жовтня 2021 року.
Окрім того, комісією у складі працівників Офісу Генерального прокурора складені акти про те, що прокурор Мамедов Г.А, відсутній на робочому місці кожного робочого дня упродовж грудня 2021 року. За інформацію з бази даних електронної системи контролю та управління доступом до Генеральної прокуратури України (Stop Net), ОСОБА_1 не використовував електронну перепустку для проходу до службових приміщень по вул. Різницька, 13/15 у період з 02 серпня 2021 року до 18 листопада 2021 року.
У вказаному рішенні також зазначено, що за інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 перетинав державний кордон України 13 серпня 2021 року за маршрутом Київ-Баку, 10 вересня 2021 року за маршрутом Баку-Київ, 08 жовтня 2021 року за маршрутом Київ - Стамбул, 11 жовтня 2021 року за маршрутом Баку-Київ. Таким чином, він перебував за межами України у періоди з 13 серпня 2021 року до 10 вересня 2021 року та з 08 жовтня 2021 року до 11 жовтня 2021 року, а не на робочому місці.
Позивач зауважує, що з червня 2021 року у нього почалися проблеми із здоров`ям, що, в подальшому, призвели до тривалого лікування. Зокрема, позивач звертався за медичною консультацією до лікаря терапевта, що підтверджується консультаційним висновком лікаря від 10.06.2021 року. У період з 02.07.2021 по 09.07.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі “Добробут Стаціонар”, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма № 027/о), 07.07.2021 проходив медичне обстеження (МРТ), підтвердженням чого є висновок за результатом такого обстеження від 07.07.2021.
У період з 21.07.2021 року по 02.08.2021 року включно позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АКА № 998876 та консультаційним висновком лікаря терапевта від 02.08.2021 р.
У період з 03.08.2021 року по 13.08.2021 року включно позивач також перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АЛД № 435386.
У період з 16.08.2021 року по 09.09.2021 року позивач проходив стаціонарне лікування у Spero Hospital м. Баку, Азербайджанська Республіка, підтвердженням чого є виданий вказаним медичним закладом лікарняний лист серія SN 00007 № 178405.
Після повернення в Україну 10.09.2021 року позивач продовжив амбулаторне лікування, що підтверджується електронними листками непрацездатності, виданими КНП “Центр первинної мед № 2” Голосіївського р-ну м. Києва у період з 10.09.21 по 14.09.21 - е-лікарняний № 2000270588-1, у період з 15.09.21 по 17.09.21 - е-лікарняний № 2000314373-1. У період з 17.09.2021 р. по 01.10.2021 р. позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АЛГ № 534445.
Позивач зазначає, що поважність причин відсутності позивача на робочому місці у жовтні місяці 2021 року підтверджується електронними листками непрацездатності, виданими: КПП “Центр первинної мед № 2” Голосіївського р-ну м. Києва у період з 04.10.21 по 08.10.21 - е- лікарняний № 2000815064-1, КПП “Консультативно-діагностичний центр” Голосіївський р-н м. Києва у період з 11.10.21 по 13.10.21 - е-лікарняний № 690032-2001117159-1, у період з 18.10.21 по 22.10 21 - е-лікарняний № 814575-2001369911-1, 23.10.21 - е-лікарняний № 814575-2001838456-1, КПП “Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги” у період з 26.10.21 по 02.11.21 - е-лікарняний № 1077790-2001855166-1. У листопаді 2021 року позивач перебував також на лікарняному, про що складено електронні листки-непрацездатності у період з 03.11.21 по 05.11.21 - е-лікарняний № 1077790-2002214591-1, виданий КНП “Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги”, у період з 08.11.21 по 19.11.21 - е-лікарняний № 1390894-2002528310-1, виданий КНП “Консультативно-діагностичний центр” Шевченківського р-ну м. Києва. 
Згідно довідки № 144656 від 22.11.2021, ОСОБА_1 22.11.2021 р. був донором крові. 
Також, позивач вважає, що спростовуються також і висновок Комісії про те, що у робочі дні 08.10.21 року та 11.10.2021 року позивач перебував за кордоном, а не на робочому місці, оскільки 08 жовтня 2021 року це був останній день лікарняного підтвердженого е-лікарняним № 2000815064-1, виданим КНП “Центр первинної МСД № 2” Голосіївського р-ну м. Києва, а відліт до Баку згідно авіаквитка відбувся о 12:10 год, тобто вже після відвідування лікаря. 11 жовтня 2021 року у понеділок о 8:30 год позивач повернувся до України і в цей же день йому був відкритий лікарняний, що підтверджується е-лікарняний № 690032-2001117159-1, виданим КНП “Центр первинної МСД № 2” Голосіївського р-ну м. Києва. Як вбачається з висновку Комісії від 27.01.2022 року № 07/3/2-794дс-204 дп-21 та оскаржуваного рішення про ці обставини було відомо, але при розгляді висновку Комісія даний факт проігнорувала. 
У зв`язку з тривалим лікуванням позивач потребував реабілітації, яка проходила у період грудень 2021 року - лютий 2022 року в медичному центрі “Симетрія”, що підтверджується відповідною довідкою від 23.02.2022 р. 
У той же час, у зв`язку із відкритою військовою агресією російської федерації на територію України, яка розпочалася 24.02.2022, позивач 25.02.2022 звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 про прийняття його в якості добровольця на військову службу для комплектування військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони на період проведення загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022. Згідно наказу № 3 від 25.02.2022 командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , позивача зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 25.02.2022 року і з цього часу позивач перебуває на військовій службі. 
Позивач вважає висновки дисциплінарних проваджень безпідставними, а накази про його звільнення з адміністративної посади та з роботи є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позивач - поновлений на посаді та роботі. Наведене і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії від 02.08.2021 № 143дп-21, та визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021, тобто вимог, щодо звільнення позивача з адміністративної посади в Офісі Генерального прокурора та поновлення на посаді, суд виходить з такого. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про державну таємницю” від 21.01.1994 року № 3855-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Закону № 3855-XII, державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації.
Частиною 1 ст. 3 Закону № 3855-XII, передбачено, що дія цього Закону поширюється на органи законодавчої, виконавчої та судової влади, органи прокуратури України, інші державні органи, Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації усіх форм власності, об`єднання громадян, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яким у встановленому порядку наданий доступ до державної таємниці.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3855-XII, віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян.
Приписами ст. 22 Закону № 3855-XII, передбачено, що залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці, зокрема, форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно".
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, якій в установленому порядку було надано допуск до державної таємниці, зобов`язана відповідно до вимог Закону України “Про державну таємницю” дотримуватись виконання обов`язків, покладених на неї у зв`язку з допуском і доступом до державної таємниці, вживати заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці. 
Судом досліджено, що до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів 02.07.2021 надійшло звернення начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора Яновича С.В. щодо надання висновку про наявність підстав для звільнення прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням ним посадових обов`язків, установлених для цієї посади.
Відповідно до п. 5 розділу І Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 № 266 (далі - Порядок), розгляд звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, здійснюється в порядку, передбаченому для здійснення дисциплінарного провадження.
За результатами розгляду звернення 06.07.2021, членом кадрової комісії ОСОБА_4 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-451дс-90дп-21, проведено перевірку його доводів відповідно до вимог Порядку.
За результатами перевірки, членом кадрової комісії ОСОБА_4 складено та 14.07.2021 підписано висновок про наявність підстав для звільнення прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади заступника Генерального прокурора.
Згідно з вимогами ст. 18 Закону України “Про державну таємницю”, з метою охорони державної таємниці впроваджується режим секретності державних органів, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, а також спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці.
Частиною першою статті 3 Закону України “Про державну таємницю”, визначено, що дія норм цього Закону поширюється на органи прокуратури України.
За змістом ч. 6 ст. 5 Закону України “Про державну таємницю”, забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.
Згідно з положеннями ст. ст. 5, 20, 22 Закону України “Про державну таємницю”, пункту 50 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 (далі - Порядок), з урахуванням визначених законодавством адміністративних повноважень і характеру виконуваних посадових обов`язків адміністративна посада заступника Генерального прокурора у встановленому порядку віднесена до номенклатури посад, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці.
Посаду заступника Генерального прокурора, яку обіймав позивач, було включено до номенклатури посад працівників Офісу Генерального прокурора, перебування на яких потребує обов`язкового оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, яку 24.05.2021 погоджено Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України і 25.05.2021 затверджено Генеральним прокурором.
Не є спірним те, що до Офісу Генерального прокурора 29.06.2021 надійшло повідомлення Служби безпеки України про відмову в наданні допуску до державної таємниці за формою 2 заступнику Генерального прокурора ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 23 Закону, у зв`язку з повідомленням під час оформлення допуску недостовірних відомостей щодо себе.
За результатами перевірки Службою безпеки України встановлено, що у наданій відповіді на питання 8 переліку питань, визначених додатком 5 до Порядку, позивач повідомив недостовірні відомості про себе, що, власне і не заперечується позивачем, однак, останній вважає, що вказане бне було недостовірними відомостями, а технічною помилкою. 
На підставі статей 23, 24 Закону України “Про державну таємницю”, Службою безпеки України відмовлено у наданні позивачу допуску до державної таємниці за формою 2.
Наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 458 “Про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора” (зі змінами, внесеними наказами від 29.06.2021 № 210 та від 30.06.2021 № 214) на позивача, як заступника Генерального прокурора покладено посадові обов`язки, належне виконання яких за своїм функціональним змістом передбачає наявність у вказаного прокурора допуску до державної таємниці.
Тож, відсутність у позивача, як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці фактично унеможливлювало належне виконання ним посадових обов`язків на адміністративній посаді у повному обсязі, а отже, і його подальше перебування на адміністративній посаді - заступника Генерального прокурора, робота на якій пов`язана з державною таємницею, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”.
У зверненні зазначалось, що позивачем допущено неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для цієї адміністративної посади, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, є підставою для його звільнення з адміністративної посади.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з таких підстав неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
Суд звертає увагу на те, що п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про прокуратуру”, посаду заступника Генерального прокурора віднесено до адміністративних посад.
Позивач наказом Генерального прокурора від 28.12.2019 № 2229ц, був призначений на посаду заступника Генерального прокурора.
Наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 № 458 “Про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора” (зі змінами, внесеними наказами від 29.06.2021 № 210 та від 30.06.2021 № 214) на позивача, як заступника Генерального прокурора покладалися посадові обов`язки, належне виконання яких за своїм функціональним змістом передбачало наявність у вказаного прокурора допуску до державної таємниці.
Кадровою комісією було встановлено порушення позивачем вимог п. 1 ч. 2 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, а саме повідомлення під час оформлення допуску до державної таємниці недостовірних відомостей про себе, що призвело до прийняття Службою безпеки України рішення про відмову в наданні йому допуску до державної таємниці за формою 2.
Таким чином, станом на момент прийняття оскаржуваних рішень Комісї про наявність підстав для звільнення з адміністративної посади та видання наказу Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”), у позивача, як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці унеможливлювало належне виконання ним своїх посадових обов`язків у повному обсязі та його подальше перебування на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора, робота на якій пов`язана з державною таємницею. 
За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України “Про державну таємницю”, громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.
Тож, з наведеного слідує, що за встановлених комісією обставин та відсутності у позивача допуску до державної таємниці, у відповідача були наявні підстави для видання наказу про звільнення позивача з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021, у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, що безпосередньо пов`язується з реальною неможливістю виконання покладених адміністративною посадою обов`язків.
Таким чином, суд вважає, що кадрова комісія дійшла обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача з адміністративної посади заступника Генерального прокурора відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, через неналежне виконання ним посадових обов`язків, установлених для цієї адміністративної посади, при цьому, станом на дату прийняття такого рішення, інших обставин, що мають значення для прийняття кадровою комісією рішення, зокрема, протилежного за змістом, у дисциплінарному провадженні не існувало та не було встановлено.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2-10 ч. 1 ст. 39 цього закону здійснюється Генеральним прокурором за неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади. Частиною 3 вказаної статті, передбачено, що наявність підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 цієї статті, встановлюється у порядку, визначеному Генеральним прокурором, з дотриманням гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій цих документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.
З огляду на вказане, керуючись п. п. 7 п. 22 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури”, п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, п. п. 1, 2, 4, 5 розділу І та п. п. 7, 11, 24 розділу III Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 № 266, кадрова комісія, вирішила встановити наявність підстав для звільнення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з адміністративної посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, що, у подальшому стало підставою для прийняття наказу Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Генерального прокурора з 06.08.2021.
На переконання суду, доводи сторони позивача про прийняття кадровою комісією оскаржуваного рішення в умовах правової невизначеності дій або бездіяльності, які підпадають під категорію “Неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади” у контексті положень п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України “Про прокуратуру”, не спростовують того, що станом на прийняття оскаржуваних рішень, відсутність допуску до державної таємниці призвело до неможливості його перебування на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора, робота на якій пов`язана з державною таємницею.
При цьому, безпідставними є доводи позивача про необхідність рішення про скасування діючого допуску до державної таємниці, аби висновок Комісії про його відсутність відповідав фактичним обставинам справи, позаяк, ні Законом України “Про державну таємницю”, ні Порядком № 939, не встановлено вимоги щодо скасування у працівника діючого допуску до державної таємниці для прийняття рішення про відмову у наданні доступу до державної таємниці унаслідок відмови органу СБУ у наданні допуску до державної таємниці під час його переоформлення. Разом із тим, положення п. п. 80, 81 Порядку № 939, якими визначаються підстави для скасування раніше наданого працівнику допуску до державної таємниці, є незастосовними до спірних правовідносин. Відтак, доводи позивача, не спростовують висновку Комісії про те, що відсутність у позивача, як заступника керівника державного органу, що здійснює діяльність, пов`язану з державною таємницею, допуску до державної таємниці, унеможливлює належне виконання ним своїх посадових обов`язків, передбачених для цієї адміністративної посади, у повному обсязі та подальше перебування на адміністративній посаді.
Щодо посилання сторони позивача на висновки судів у справі № 420/11582/21, суд зазначає таке.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі №420/11582/21 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема визнано протиправним висновок Служби безпеки України від 29.06.2021 №26/2/1-5310дск/60 про відмову у наданні допуску до державної таємниці та наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора від 01.07.2021 №221-РСО про припинення доступу до державної таємниці.
Разом з тим, у подальшому Верховний Суд постановою від 27.05.2025 у справі № 420/11582/21 скасував постанову апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним висновку Служби безпеки України від 29.06.2021 №26/2/1-5310дск/60 та ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у позові.
Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що відповідно до пункту 8 додатка 5 до Порядку № 939 ОСОБА_1 був зобов`язаний зазначити відомості про роботу за сумісництвом, а не зазначення періоду роботи на посаді доцента за сумісництвом в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова не може розцінюватися як технічна помилка (пункти 67-67.1 Постанови). Отже, суд касаційної інстанції надав відповідну правову оцінку цій обставині та кваліфікував її. 
Верховний Суд також зазначив, що для цілей Закону України «Про державну таємницю» невідповідність або неповнота наданої особою інформації її дійсним життєвим обставинам може бути кваліфікована як надання недостовірної інформації, а оцінка такого недоліку належить Службі безпеки України як спеціально уповноваженому органу щодо оформлення допуску до державної таємниці. Тому приймаючи оскаржуване рішення від 29.06.2021 про відмову у наданні допуску до дердавної таємниці ОСОБА_1 . СБУ діяло правомірно та у межах своїх повноважень (пункт 67.2 Постанови).
Крім того, Верховний Суд наголосив, що наявність або відсутність умислу у наданні неповної інформації для отримання доступу до державної таємниці не є кваліфікуючою ознакою для визначення такої інформації недостовірною, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність рішення Служби безпеки України від 29.06.2021 №26/2/1-5310дск/60 про відмову у наданні ОСОБА_1 допуску до державної таємниці.
Отже, правомірність рішення Служби безпеки України про відмову позивачу у наданні допуску до державної таємниці вже була предметом судового контролю, а висновок СБУ від 29.06.2021 № 26/2/1-5310дск/60 залишився чинним та таким, що породжує відповідні правові наслідки у сфері охорони державної таємниці.
З огляду на це суд не здійснює повторної оцінки правомірності рішення Служби безпеки України про відмову у наданні допуску до державної таємниці, не переоцінює висновки Верховного Суду у справі №420/11582/21 та не підміняє собою спеціально уповноважений орган у сфері охорони державної таємниці.
Зазначені висновки Верховного Суду мають істотне значення для вирішення позовних вимог, пов`язаних із рішенням кадрової комісії від 02.08.2021 №143дп-21, наказом Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц та поновленням позивача на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора.
Враховуючи підтверджену Верховним Судом правомірність відмови Служби безпеки України у наданні позивачу допуску до державної таємниці, суд дійшов висновку, що кадрова комісія та Генеральний прокурор мали підстави враховувати відсутність у позивача такого допуску під час вирішення питання щодо можливості його подальшого перебування саме на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора, функціональні обов`язки якої передбачали необхідність доступу до державної таємниці.
При цьому визнання апеляційним судом протиправним наказу виконувача обов`язків Генерального прокурора від 01.07.2021 №221-РСО про припинення доступу до державної таємниці не змінює наведеного висновку, оскільки Верховний Суд залишив відповідну частину постанови апеляційного суду без змін саме з підстав відсутності рішення СБУ про скасування раніше наданого допуску. Водночас це не спростовує правомірності окремого рішення СБУ про відмову у наданні нового допуску та не усуває правових наслідків такої відмови для перебування позивача на адміністративній посаді.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії від 02.08.2021 №143дп-21, наказу Генерального прокурора від 05.08.2021 №1211ц, поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Генерального прокурора з 06.08.2021 задоволенню не підлягають.
Водночас суд зазначає, що наведені висновки Верховного Суду у справі № 420/11582/21 не визначають автоматично правомірності подальшого дисциплінарного звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури на підставі рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 та наказу від 02.03.2022 №1дц.
Предметом справи № 420/11582/21 не були обставини, пов`язані з дотриманням правил внутрішнього службового розпорядку, реальністю причин відсутності позивача на робочому місці, наявністю чи відсутністю складу дисциплінарного проступку у 2022 році, пропорційністю застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури та дотриманням гарантій права позивача на участь у дисциплінарному провадженні 24.02.2022.
Тому постанова Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 420/11582/21 є підставою для врахування чинності та правомірності рішення Служби безпеки України про відмову у наданні позивачу допуску до державної таємниці, однак не усуває обов`язку суду перевірити самостійні підстави, процедуру, обґрунтованість і пропорційність рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 та наказу від 02.03.2022 №1дц.
Отже, висновки Верховного Суду у справі № 420/11582/21 підтверджують обґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог щодо поновлення позивача на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора, проте не спростовують висновків суду щодо протиправності подальшого дисциплінарного звільнення позивача з органів прокуратури.
У частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 », визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1дц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку пункт 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а також поновлення на посаді в органах прокуратури з 03.03.2022, суд зазначає таке.
Діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки. Авторитет і довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.
Закон України «Про прокуратуру», Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів, а також міжнародні стандарти професійної поведінки прокурорів покладають на прокурора обов`язок неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, дбати про професійну честь і гідність, уникати поведінки, яка може дискредитувати його як представника прокуратури або зашкодити авторитету органів прокуратури.
Разом з тим, підвищені вимоги до професійної поведінки прокурора не звільняють дисциплінарний орган від обов`язку під час вирішення питання про дисциплінарну відповідальність діяти у межах повноважень, у спосіб, визначений законом, повно і всебічно з`ясовувати обставини дисциплінарного провадження, встановлювати всі елементи дисциплінарного проступку та обирати вид дисциплінарного стягнення з дотриманням принципу пропорційності.
Так, наказом Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1211ц, на підставі рішення кадрової комісії від 02.08.2021 №143дп-21, ОСОБА_1 було звільнено з адміністративної посади заступника Генерального прокурора у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
У зв`язку зі звільненням з адміністративної посади наказом Генерального прокурора від 13.08.2021 №1231ц ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Департаменті кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора.
Предметом судового розгляду у цій частині спору є правомірність іншого рішення - рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, а також правомірність наказу Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1дц, яким зазначене дисциплінарне стягнення реалізовано шляхом звільнення позивача з органів прокуратури.
Суд звертає увагу, що зазначене дисциплінарне провадження є самостійним та не є тотожним дисциплінарному провадженню, за результатами якого прийнято рішення кадрової комісії від 02.08.2021 №143дп-21 про наявність підстав для звільнення позивача з адміністративної посади заступника Генерального прокурора.
Звільнення прокурора з адміністративної посади та звільнення прокурора з органів прокуратури мають різну правову природу, різні правові наслідки та потребують окремої оцінки судом. Звільнення з адміністративної посади не припиняє статусу особи як прокурора та саме по собі не означає автоматичної неможливості подальшого перебування такої особи в органах прокуратури.
Отже, навіть за умови наявності правових підстав для звільнення позивача з адміністративної посади заступника Генерального прокурора, відповідач був зобов`язаний окремо довести наявність підстав для застосування до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення саме з органів прокуратури.
Суд зазначає, що дисциплінарна відповідальність прокурора не може ґрунтуватися на припущеннях, формальному посиланні на попередні кадрові рішення або автоматичному перенесенні висновків, зроблених в іншому дисциплінарному провадженні. Для застосування дисциплінарного стягнення дисциплінарний орган зобов`язаний встановити всі елементи дисциплінарного проступку, зокрема об`єктивну сторону порушення, суб`єктивну сторону, форму вини, причинний зв`язок між поведінкою прокурора та наслідками, а також оцінити характер проступку, ступінь його тяжкості, поведінку особи до та після події, наявність або відсутність негативних наслідків, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, і пропорційність обраного виду дисциплінарного стягнення.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 фактично визначено тривалу відсутність позивача на робочому місці та порушення правил внутрішнього службового розпорядку.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що у спірний період позивач посилався на обставини, пов`язані зі станом здоров`я, лікуванням, реабілітацією, оформленням листків непрацездатності, наданням медичних документів, а також іншими обставинами, які потребували належної перевірки та оцінки в межах дисциплінарного провадження.
Судом встановлено, що зазначені доводи позивача підтверджуються не окремими документами, а значним комплексом взаємопов`язаних доказів. 
Зокрема, матеріали справи містять консультаційний висновок лікаря від 10.06.2021, документи щодо стаціонарного лікування у Медичному центрі «Добробут Стаціонар» у липні 2021 року, результати магнітно-резонансної томографії, листки непрацездатності та електронні листки непрацездатності за липень-листопад 2021 року, документи щодо проходження стаціонарного лікування у медичному закладі Азербайджанської Республіки, документи щодо подальшої реабілітації, а також довідку про здійснення позивачем донорства крові.
Позивач зазначав, що проблеми зі здоров`ям у нього розпочалися ще у червні 2021 року, що підтверджується консультаційним висновком лікаря від 10.06.2021.
У період з 02.07.2021 по 09.07.2021 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному центрі «Добробут Стаціонар», що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого форми №027/о, а 07.07.2021 проходив медичне обстеження МРТ, що підтверджується відповідним висновком.
У період з 21.07.2021 по 02.08.2021 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АКА №998876 та консультаційним висновком лікаря терапевта від 02.08.2021. У період з 03.08.2021 по 13.08.2021 позивач також перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АЛД №435386.
Крім того, у період з 16.08.2021 по 09.09.2021 позивач проходив стаціонарне лікування у Spero Hospital у місті Баку, Азербайджанська Республіка, що підтверджується лікарняним листом серії SN 00007 №178405. Після повернення в Україну позивач продовжив лікування, що підтверджується електронними листками непрацездатності, зокрема за період з 10.09.2021 по 14.09.2021 №2000270588-1, за період з 15.09.2021 по 17.09.2021 №2000314373-1, а також листком непрацездатності серії АЛГ №534445 за період з 17.09.2021 по 01.10.2021.
У жовтні 2021 року поважність причин відсутності позивача підтверджувалася електронними листками непрацездатності за період з 04.10.2021 по 08.10.2021 №2000815064-1, за період з 11.10.2021 по 13.10.2021 №690032-2001117159-1, за період з 18.10.2021 по 22.10.2021 №814575-2001369911-1, за 23.10.2021 №814575-2001838456-1, а також за період з 26.10.2021 по 02.11.2021 №1077790-2001855166-1.
У листопаді 2021 року позивач також перебував на лікарняному, що підтверджується електронними листками непрацездатності за період з 03.11.2021 по 05.11.2021 №1077790-2002214591-1 та за період з 08.11.2021 по 19.11.2021 №1390894-2002528310-1. Крім того, згідно з довідкою №144656 від 22.11.2021 позивач 22.11.2021 був донором, а тому наступний день також не міг безумовно кваліфікуватися як відсутність без поважних причин.
Суд також враховує доводи позивача про те, що 08.10.2021 був останнім днем лікарняного, підтвердженого електронним листком непрацездатності №2000815064-1, а виліт до міста Баку відбувся після відвідування лікаря. 
11.10.2021 позивач повернувся до України та в цей же день йому було відкрито електронний листок непрацездатності №690032-2001117159-1. Ці обставини свідчать про необхідність їх індивідуальної перевірки дисциплінарним органом, а не формального покладення в основу висновку про прогул лише відомостей про перетин державного кордону.
Окрім того, у зв`язку з тривалим лікуванням позивач проходив реабілітацію у період з грудня 2021 року по лютий 2022 року в медичному центрі «Симетрія», що підтверджується довідкою від 23.02.2022. 25.02.2022, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, позивач звернувся із заявою про прийняття його добровольцем на військову службу до військової частини НОМЕР_1 Сил територіальної оборони, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3 від 25.02.2022 його зараховано у розпорядження командира цієї військової частини.
Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що відсутність позивача на робочому місці у спірний період не могла бути оцінена дисциплінарним органом виключно як очевидне та безумовне порушення правил внутрішнього службового розпорядку без з`ясування реального стану здоров`я позивача, характеру його лікування, об`єктивної можливості своєчасного подання документів, а також без оцінки впливу таких обставин на наявність або відсутність вини.
Суд не заперечує, що прокурор зобов`язаний дотримуватися правил внутрішнього службового розпорядку, своєчасно повідомляти роботодавця про причини відсутності на службі та належним чином підтверджувати такі причини. Водночас сам по собі факт відсутності прокурора на робочому місці ще не свідчить про наявність дисциплінарного проступку, якщо дисциплінарним органом не доведено, що така відсутність була безпідставною, усвідомленою та винною.
Притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності можливе лише за умови встановлення всіх елементів дисциплінарного проступку, у тому числі вини особи. Дисциплінарний орган повинен довести, що поведінка прокурора свідчила про свідоме нехтування покладеними на нього службовими обов`язками. Однак зі змісту рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 не вбачається, що дисциплінарний орган здійснив самостійну оцінку вини позивача, встановив її форму та навів мотиви, з яких дійшов висновку про умисний характер його поведінки.
Натомість, Комісія фактично ототожнила сам факт відсутності позивача на службі з наявністю дисциплінарного проступку, не дослідивши належним чином причини такої відсутності та не оцінивши їх у сукупності з наданими медичними документами.
Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач мав обов`язок належно оформити свою відсутність на робочому місці, а також забезпечити своєчасне повідомлення роботодавця про причини такої відсутності.
Разом з тим, суд не залишає поза увагою, що предметом оцінки у цій справі є не лише формальна відповідність окремих медичних документів установленим вимогам щодо їх оформлення чи подання роботодавцю, а насамперед те, чи здійснив дисциплінарний орган повне, об`єктивне та індивідуальне дослідження таких документів у межах дисциплінарного провадження.
Зі змісту рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 не вбачається, що Комісією було здійснено індивідуальну оцінку кожного поданого позивачем документа, перевірено, які саме періоди відсутності підтверджуються відповідними медичними документами, які документи прийняті до уваги, які відхилені та з яких мотивів.
Натомість дисциплінарний орган фактично обмежився загальним висновком про відсутність позивача на службі без поважних причин, не навівши мотивованої оцінки усім доказам у їх сукупності.
Сам по собі факт можливих недоліків окремих медичних документів або несвоєчасного їх подання не звільняв дисциплінарний орган від обов`язку встановити фактичні обставини справи, перевірити доводи позивача щодо стану здоров`я, лікування та реабілітації, зіставити їх з іншими доказами, що містяться в матеріалах дисциплінарного провадження, та надати мотивовану оцінку кожному із них.
Спір у цій частині зводиться до того, чи мав дисциплінарний орган достатні підстави вважати, що позивач умисно та без поважних причин усунувся від виконання службових обов`язків, і чи був такий висновок достатньо обґрунтованим для застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення.
За наявності численних медичних документів, електронних листків непрацездатності, відомостей про стаціонарне лікування, амбулаторне лікування, реабілітацію, донорство та подальше зарахування позивача до військової частини, дисциплінарний орган мав надати цим обставинам повну, індивідуальну та мотивовану оцінку.
Натомість зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що дисциплінарний орган переважно виходив із формальної відсутності позивача на робочому місці, даних табелів, актів про відсутність, відомостей системи контролю доступу та інформації про перетин державного кордону, не надавши належної оцінки тому, що значна частина спірного періоду підтверджувалася документами медичного характеру.
При цьому оскаржуване рішення не містить аналізу того, які саме конкретні медичні документи Комісія визнала неналежними чи недопустимими доказами, з яких підстав вона відхилила їх доказове значення та чому наявні в матеріалах дисциплінарного провадження медичні документи не підтверджують поважність причин відсутності позивача на службі.
Такий підхід не відповідає обов`язку суб`єкта владних повноважень приймати мотивовані та обґрунтовані рішення.
Відтак, дисциплінарна відповідальність прокурора не може ґрунтуватися лише на формальному зіставленні днів відсутності з табелями обліку робочого часу без встановлення вини, причин такої відсутності та реальної тяжкості проступку.
При цьому відповідачем не доведено, що позивач діяв із наміром ухилитися від виконання службових обов`язків, приховував своє місцезнаходження, відмовлявся від комунікації з роботодавцем або ігнорував обов`язок надати пояснення з причин, які б свідчили про очевидну недобросовісність його поведінки.
Суд також враховує, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури є крайнім та найбільш суворим заходом дисциплінарного впливу.
Такий захід може бути визнаний правомірним лише за умови, якщо дисциплінарний орган наведе переконливі мотиви неможливості застосування іншого, менш суворого дисциплінарного стягнення, та обґрунтує, чому саме подальше перебування особи в органах прокуратури є неможливим.
Натомість рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 не містить належного аналізу пропорційності обраного виду дисциплінарного стягнення. Дисциплінарним органом не наведено достатніх мотивів, чому встановлені ним обставини не могли бути підставою для застосування менш суворого заходу дисциплінарного впливу, чому саме звільнення з органів прокуратури є необхідним, виправданим та співмірним, а також чому характер допущеного порушення свідчить про неможливість подальшого перебування позивача в органах прокуратури.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що звільнення позивача з адміністративної посади та відсутність у нього допуску до державної таємниці самі по собі підтверджують неможливість його подальшого перебування в органах прокуратури.
Відсутність допуску до державної таємниці може впливати на можливість виконання окремих функціональних обов`язків або перебування на певній адміністративній посаді, однак вона не є автоматичною та безумовною підставою для звільнення особи з органів прокуратури загалом.
Законодавство не ототожнює перебування прокурора на адміністративній посаді із самим статусом прокурора. Втрата або відсутність умов для виконання конкретної адміністративної посади може зумовлювати кадрові наслідки щодо цієї посади, проте не звільняє відповідача від обов`язку довести самостійні підстави для припинення служби особи в органах прокуратури.
Суд звертає увагу, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення позивача з органів прокуратури, мав діяти не формально, а з урахуванням принципів обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
У межах цієї справи відповідач не довів, що під час прийняття рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 було повно та всебічно досліджено всі обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про дисциплінарну відповідальність позивача, зокрема реальні причини його відсутності, наявні медичні документи, форму вини, ступінь тяжкості порушення, наслідки для роботи органів прокуратури, попередню поведінку позивача та можливість застосування менш суворого дисциплінарного стягнення.
Окремої оцінки потребує і те, що рішення про застосування дисциплінарного стягнення було прийняте 24.02.2022, тобто у день початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України.
За таких умов дисциплінарний орган мав із підвищеною ретельністю перевірити реальність забезпечення позивачу права на участь у дисциплінарному провадженні, права бути вислуханим, права надати пояснення та заперечення, а також права ознайомитися з матеріалами дисциплінарного провадження.
Формальне посилання на направлення повідомлень саме по собі не доводить, що позивачу було реально забезпечено ефективну можливість захистити свої права у дисциплінарному провадженні, особливо з огляду на об`єктивні обставини, які склалися 24.02.2022.
Суд виходить з того, що дотримання процедури дисциплінарного провадження є не формальністю, а гарантією захисту прокурора від свавільного застосування дисциплінарної відповідальності. Порушення права особи на участь у дисциплінарному провадженні саме по собі ставить під сумнів обґрунтованість та справедливість прийнятого за результатами такого провадження рішення.
Крім того, суд враховує, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури є найсуворішим заходом дисциплінарного впливу. Застосування такого стягнення вимагало від дисциплінарного органу особливо ретельного дослідження всіх обставин справи, з`ясування ступеня вини прокурора, оцінки характеру та тривалості порушення, наслідків такого порушення, попередньої службової діяльності прокурора, а також можливості застосування менш суворого дисциплінарного стягнення.
Проте оскаржуване рішення не містить належного мотивування щодо необхідності застосування саме найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності. 
Також матеріали дисциплінарного провадження не містять мотивів, з яких Комісія дійшла висновку про неможливість застосування менш суворого дисциплінарного стягнення, хоча такий обов`язок випливає із принципу пропорційності та індивідуальної дисциплінарної відповідальності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дисциплінарним органом не здійснено належної оцінки всіх доказів, наданих позивачем на підтвердження поважності причин його відсутності, не наведено мотивів відхилення медичних документів, не розмежовано періоди тимчасової непрацездатності та інші періоди відсутності, не встановлено належним чином форму вини позивача, не обґрунтовано неможливість застосування менш суворого дисциплінарного стягнення та не доведено, що саме звільнення з органів прокуратури було єдиним необхідним і пропорційним заходом реагування.
За таких обставин рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 та прийнятий на його підставі наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 №1ц не можуть вважатися такими, що відповідають вимогам закону.
Оскільки наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1дц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури прийнятий на підставі рішення від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22, яке суд визнав протиправним, такий наказ є похідним від протиправного рішення дисциплінарного органу, а тому також підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Скасування наказу про звільнення з органів прокуратури зумовлює необхідність поновлення позивача на посаді в органах прокуратури з 03.03.2022, тобто з дня, наступного за днем звільнення.
Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 16 Закону України “Про прокуратуру” незалежність прокурора забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності та іншими гарантіями, визначеними законом.
Підстави звільнення прокурора з посади визначені Законом України “Про прокуратуру”, а тому звільнення прокурора з органів прокуратури може вважатися правомірним лише за умови дотримання спеціальної процедури, наявності визначеної законом підстави та належного обґрунтування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.
Як встановлено судом, рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 24.02.2022 № 1-ДП-В-22 “Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ” прийняте без належного встановлення усіх елементів дисциплінарного проступку, без достатнього дослідження причин відсутності позивача, без належної оцінки пропорційності обраного виду дисциплінарного стягнення та без переконливого обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого заходу дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з органів прокуратури.
Оскільки наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 №1ц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку прийнятий на підставі зазначеного рішення дисциплінарного органу, яке суд визнав протиправним, такий наказ є похідним від протиправного рішення та також підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Зазначена норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин як загальна гарантія поновлення порушеного права особи на працю у випадку незаконного звільнення, оскільки спеціальним законом не встановлено іншого способу відновлення становища прокурора у разі скасування наказу про звільнення з органів прокуратури.
З наказу Генерального прокурора від 02.03.2022 №1ц убачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури 02.03.2022.
Отже, позивач підлягає поновленню на посаді прокурора в органах прокуратури з наступного дня після звільнення, тобто з 03.03.2022.
Суд звертає увагу, що поновлення позивача на посаді прокурора в органах прокуратури не є поновленням його на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора та не змінює висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, пов`язаних із рішенням кадрової комісії від 02.08.2021 №143дп-21, наказом Генерального прокурора від 05.08.2021 №1211ц та поновленням на адміністративній посаді заступника Генерального прокурора.
Таке поновлення є способом відновлення правового становища позивача саме як прокурора, оскільки судом встановлено протиправність його подальшого дисциплінарного звільнення з органів прокуратури за наказом від 02.03.2022 №1ц.
Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, суд ухвалює рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З урахуванням того, що справа розглядалася судом понад один рік не з вини позивача, середній заробіток підлягає стягненню за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Згідно з пунктом 2 Порядку №100 у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, крім прямо визначених цим Порядком випадків, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. При цьому суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки їх справляння і сплата є обов`язком роботодавця та працівника під час виконання судового рішення.
Як вбачається з довідки Офісу Генерального прокурора №21-15вих-22 від 10.01.2022, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 2666 грн 67 коп.
Період вимушеного прогулу позивача обчислюється з 03.03.2022, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 22.06.2026 та становить 1123 робочих дні.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 2 994 671 грн 41 коп., виходячи з такого розрахунку:
2666 грн 67 коп. х 1123 робочих дні = 2 994 671 грн 41 коп.
Таким чином, з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2022 по 22.06.2026 у розмірі 2 994 671 грн 41 коп., з утриманням під час виплати установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Оскільки суд ухвалив рішення про поновлення позивача на посаді прокурора в органах прокуратури та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання.
Середній заробіток за один місяць, який підлягає допущенню до негайного виконання, становить 58 666 грн 74 коп., виходячи з розрахунку:
2666 грн 67 коп. х 22 робочі дні = 58 666 грн 74 коп.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 24.02.2022 №1-ДП-В-22 Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження "Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 ".
3. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 02.03.2022 № 1ц про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про прокуратуру").
4. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора в органах прокуратури з 03.03.2022. 
5. Стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.03.2022 по 22.06.2026 у розмірі 2 994 671 (два мільйона дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі шістсот сімдесят одна) грн 41 коп. 
6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 58 666 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн 74 коп. 
7. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 01 липня 2026 р.