ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026  м.Дніпро справа №912/2833/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представників:
від позивача Шаповалов Д.В., адвокат 
від відповідача Комаха Т.С., адвокат
розглянув апеляційну скаргу підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2026 та апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 (суддя Кузьміна Б.М.) у справі 
за позовом фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_1 )
до відповідача підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) (25006, м. Кропивницький, вулиця Велика Перспективна, 53)
про визнання продовженим договору,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича з вимогою до Підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) про визнання продовженим на 9 календарних місяців, а саме з 01.07.2025 до 31.03.2026 договору оренди торгівельного місця №К2105,24 від 01.01.2024, який укладений між фізичною особою - підприємцем Марченком Ігорем Вікторовичем та Підприємством «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки), предметом якого є торгівельне місце №11, ряд № НОМЕР_1 , ділянка №3, що розташоване на території Колгоспного ринку за адресою: м. Кропивницький, вул. Соборна, 27, площею 11.5 кв.м, з покладенням на відповідача судових витрат.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до пункту 9.6 договору за умови відсутності порушень умов договору він має право на продовження строку дії договору оренди торговельного місця №К2105,24 від 01.01.2024. 
Позивач наголошує, що звернувся до відповідача з відповідною письмовою заявою від 27.05.2025 у строк, який передбачений договором, однак відповідач без належного обґрунтування відмовив у продовженні орендних правовідносин.
Позивач стверджує, що відмова відповідача є безпідставною та такою, що суперечить умовам договору, зокрема абзацу 3 пункту 30 та пункту 9.6 договору оренди, оскільки протягом строку дії договору порушень його умов позивач не допускав. Позивач вказує, що відповідач не зазначив причин відмови у продовженні орендних правовідносин та не приймав рішення уповноваженою комісією у порядку, який визначений у договорі. 
Позивач зазначає, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим. Разом з тим, за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, за інших рівних умов право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено передбаченим частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України переважним правом такого попереднього орендаря. В окремих випадках розсуд власника може бути обмежений законом, як в даному випадку, частина 1 статті 777 Цивільного кодексу України. З урахуванням того, що Підприємство «Кооперативний ринок» не зазначило у своїх листах про припинення договірних правовідносин із ФОП Марченком І.В., пов`язаних із орендою торгівельного місця, підставу такого припинення, як використання для власних потреб, то логічним є бажання позивача здавати дане торгівельне місце іншим орендарям.
ФОП Марченко І.В. вважає, що Підприємство «Кооперативний ринок» не мало права відмовляти йому в укладенні договору оренди торгівельного місця №11, ряд №1, ділянка №3, що знаходиться на території Колгоспного ринку, розташованого по вул. Соборна, 27 у м.Кропивницький, а дії відповідача з такої відмови є неправомірними та такими, що порушують його право на продовження договірних відносин, тому просить суд захистити його порушене право.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2026 позовні вимоги задоволено, визнано продовженим на 9 (дев`ять) календарних місяців, з 01.07.2025 до 31.03.2026 договору оренди торгівельного місця №К2105,24 від 01.01.2024, який укладений між фізичною особою - підприємцем Марченком Ігорем Вікторовичем та Підприємством «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки), предметом якого є торгівельне місце №11, ряд №1, ділянка № НОМЕР_2 , що розташоване на території Колгоспного ринку за адресою: м. Кропивницький, вул. Соборна, 27, площею 11,5 кв.м., стягнуто з Підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 53, код ЄДРПОУ 01563099) на користь фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича ( АДРЕСА_1 ) 2422 грн 40 коп. судового збору.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що 01.01.2024 між сторонами укладено договір оренди торгівельного місця №К2105,24, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення угод від 01.04.2024, 01.07.2024 та 01.10.2024 і був продовжений до 30.06.2025. Суд дослідив зміст пунктів 9.3, 9.6, 10.2, 12.9, 12.12, 26, 30 договору та дійшов висновку, що положення пункту 9.6 та пункту 30 договору регулюють відповідно матеріально-правові підстави та процедурний порядок вирішення питання щодо укладення договору на новий строк і не є взаємовиключними; сам факт подання орендарем заяви не створює для орендодавця безумовного обов`язку укласти договір, проте зобов`язує останнього діяти у межах визначеної договором процедури та з дотриманням переважного права орендаря.
Суд встановив, що позивач завчасно, 27.05.2025, звернувся до відповідача з письмовою заявою про укладення договору оренди на новий строк, додавши необхідні документи, що відповідає вимогам пункту 30 договору, тоді як відповідач листами-повідомленнями від 22.05.2025 №54, від 12.06.2025 №68 та від 01.07.2025 №73 відмовив у продовженні договірних відносин, не вказавши обґрунтування такої відмови, та не вказав на наявність порушень з боку позивача, не послався на рішення комісії з проведення договірної кампанії та не підтвердив прийняття відповідного рішення директором підприємства. Суд зауважив, що лист відповідача від 22.05.2025 направлений ще до офіційного звернення позивача із заявою про укладення договору на новий строк, що було оцінено судом як порушення принципу добросовісності та намагання в односторонньому порядку обмежити переважне право орендаря.
Оцінюючи подані відповідачем акти лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи та службові і доповідні записки працівників підприємства, як доказ порушення позивачем пунктів 12.9, 12.12 договору, суд першої інстанції зазначив, що зазначені документи складені працівниками підприємства в односторонньому порядку без залучення позивача, не містять відомостей про присутність позивача, його працівника чи представника під час проведення перевірки або про відмову від підписання акту перевірки, що суперечить порядку фіксації порушень, які визначені пунктами 9.3 та 9.6 договору. З огляду на це суд дійшов висновку, що надані відповідачем акти не є належними та допустимими доказами у розумінні статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а службові й доповідні записки працівників відповідача не є доказом у справі, оскільки стосуються або питань, що підлягають кваліфікації за Кодексом України про адміністративні правопорушення у визначеному ним порядку, або поведінки третіх осіб, до якої позивач не причетний, забезпечення громадського порядку на ринку покладено на відповідача згідно з пунктом 10.2 договору. Суд також врахував, що постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2023 позивача визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, а лист-гарантія позивача від 25.12.2023 не містить визнання ним будь-яких порушень умов договору.
Застосувавши частину першу статті 777 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач не довів неналежного виконання позивачем умов договору та не довів наміру використовувати об`єкт оренди для власних потреб, послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2018 у справі №910/12017/17, постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №909/794/15 та від 17.05.2017 у справі №914/433/16, відповідно до яких право вибору власника здавати майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим, проте за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки, право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено переважним правом такого орендаря згідно з частиною першою статті 285 Господарського кодексу України та частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України, а обов`язок довести намір використовувати майно для власних потреб покладається саме на орендодавця.
Щодо обраного позивачем способу захисту суд першої інстанції зазначив, що відмова в позові лише з підстав використання позивачем у прохальній частині слова «продовженим» замість «укладеним» була би проявом надмірного формалізму та суперечила би меті ефективного захисту порушених прав і принципу верховенства права, послався на постанову Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №910/12017/17 щодо нетотожності правового інституту поновлення договору оренди за статтею 764 Цивільного кодексу України і переважного права на укладення нового договору за статтею 777 цього Кодексу.
Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 у задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп. відмовлено.
Додаткове рішення мотивоване тим, що позивач подав докази витрат на правничу допомогу після ухвалення основного рішення, хоча ці докази (договір, додаткова угода) були в нього в наявності ще до закінчення судових дебатів. Суд послався на практику Верховного Суду, згідно з якою для подання таких доказів після рішення необхідно обґрунтувати поважні причини неможливості їх подання раніше.
Оскільки позивач не навів жодних поважних причин, а лише послався на своє тлумачення процесуального права як на безумовне право, суд визнав це порушенням встановленого порядку та відмовив у стягненні 15 000 грн витрат на адвоката.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
16.02.2026 підприємство «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2026, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції статті 777 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що ця норма встановлює переважне право наймача лише за наявності наміру наймодавця знову передати майно в найм, тоді як небажання продовжувати відносини, яке прямо випливає з листів відповідача, не є тотожним наміру передати майно іншому наймачеві, а тому суд підмінив предмет доказування припущенням.
Відповідач посилається на ігнорування судом першої інстанції статті 764 Цивільного кодексу України щодо мовчазного поновлення договору найму, зазначаючи, що відповідач заздалегідь і письмово повідомляв про відсутність наміру продовжувати договірні відносини, а саме листами від 22.05.2025 №54, від 12.06.2025 №68 та від 01.07.2025 №73, у зв`язку з чим конструкція поновлення за мовчанням застосовуватися не може.
Відповідач зазначає, що позивач систематично порушував санітарні норми та гігієнічні вимоги утримання об`єкта оренди, що підтверджується актами лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи Держпродспоживслужби від 31.01.2025, 06.03.2025, 04.04.2025, 29.04.2025, 30.05.2025, 01.07.2025, а також службовими й доповідними записками працівників підприємства від 10.02.2023, 17.06.2023, 28.09.2023, 23.11.2023, 03.07.2024, 14.09.2024, 02.12.2024, 10.12.2024 щодо продажу алкоголю, порушення громадського порядку та антисанітарного стану території. Відповідач також посилається на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2023 у справі №404/9854/23 та постанову Фортечного районного суду м.Кропивницького від 25.06.2025 у справі №404/546/25 як на підтвердження здійснення позивачем торгівлі невідомими речовинами.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, який передбачений статтею 14 Господарського процесуального кодексу України, та вийшов за межі позовних вимог, фактично підмінивши собою позивача у виборі способу захисту шляхом легітимізації задоволення вимоги у редакції, яка не відповідає буквальному формулюванню позовної вимоги про визнання договору продовженим.
Відповідач заперечує проти застосування судом доктрини contra proferentem, зазначаючи, що ця доктрина не створює нового обов`язку продовжити договір всупереч вираженій волі іншої сторони та закінченню строку його дії, а пункт 9.6 договору є виключним правом орендодавця, яке не породжує його обов`язку.
Відповідач посилається на те, що приміщення, яке є об`єктом оренди, є складським і відповідач має намір використовувати його як склад для власних потреб підприємства, а також на Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23734565 від 02.07.2014, відповідно до якого власником комплексу будівель Колгоспного ринку є Кіровоградська обласна спілка споживчих товариств.
04.02.2026 фізична особа - підприємець Марченко Ігор Вікторович подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026, у якій просить скасувати додаткове рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича про стягнення з Підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини щодо дати отримання доказів понесення судових витрат (07.10.2025) та дати їх подання до суду (21.01.2026, тобто в межах п`ятиденного строку після ухвалення рішення від 19.01.2026), однак невірно застосував наслідки цих обставин. На переконання скаржника, оскільки суд першої інстанції не залишив заяву позивача без розгляду до закінчення судових дебатів, а призначив її розгляд на підставі поданих протягом 5 днів доказів, це свідчить про реалізацію судом права, передбаченого статтею 221 Господарського процесуального кодексу України, а не про застосування виключно частини 8 статті 129 цього Кодексу. Скаржник вважає, що єдиним процесуальним наслідком встановлення відсутності поважних причин неподання доказів до закінчення судових дебатів має бути залишення заяви без розгляду ухвалою суду, а не відмова у задоволенні заяви додатковим рішенням.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Фізична особа - підприємець Марченко Ігор Вікторович подав відзив на апеляційну скаргу підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, а також просив стягнути з відповідача понесені у суді апеляційної інстанції судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
У відзиві позивач зазначив, що листами-повідомленнями від 22.05.2025 №54, від 12.06.2025 №68 та від 01.07.2025 №73 відповідач відмовив позивачу у продовженні договірних відносин, не обґрунтувавши такої відмови, не вказавши на наявність порушень з боку позивача та не послався на наявність наміру використовувати торгівельне місце для власних потреб. Позивач наголосив, що саме на орендодавця покладається обов`язок довести намір використовувати орендоване майно для власних потреб, на підтвердження чого послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2018 у справі №910/12017/17, постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №909/794/15 та від 17.05.2017 у справі №914/433/16.
Щодо доводів відповідача стосовно неналежної оцінки доказів порушень з боку позивача позивач навів детальний аналіз, відображений у тексті рішення суду першої інстанції, відповідно до якого подані відповідачем акти не відповідають порядку фіксації порушень, який визначений пунктами 9.3 та 9.6 договору, не містять відомостей про присутність позивача чи його представника під час їх складання, а службові й доповідні записки працівників відповідача не є належними доказами порушення умов договору. Позивач також зазначив, що значна частина поданих відповідачем доказів стосується іншого періоду часу, не пов`язаного з виконанням спірного договору оренди торговельного місця №К2105,24 від 01.01.2024.
Заперечуючи доводи відповідача про порушення принципу диспозитивності, позивач зазначив, що предмет позову повністю відповідає резолютивній частині рішення, а застосування судом першої інстанції підходу щодо обраного способу захисту відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №910/12017/17, оскільки право на укладення договору на новий строк, реалізоване позивачем шляхом подання заяви від 27.05.2025, призвело до необхідності захисту порушеного права шляхом продовження дії договору через наявність переважного права позивача та необґрунтовану відмову відповідача.
Підприємство «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств подало відзив на апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення, у якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 в силі.
У відзиві відповідач зазначив, що скаржник не повідомив суду першої інстанції про поважність причин неподання доказів судових витрат до закінчення судових дебатів, оскільки докази, які подані 21.01.2026 (копія договору про надання правничої допомоги від 07.10.2025 та копія додаткової угоди від 15.10.2025), були у розпорядженні позивача задовго до ухвалення рішення суду від 19.01.2026. Відповідач навів детальний аналіз правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21 та постанові Верховного Суду від 04.06.2025 у справі №912/2005/24, відповідно до яких частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України не містить додаткових умов для реалізації стороною права на подання доказів після ухвалення рішення суду лише за умов формального дотримання строку, а застосування цієї норми судом повинне здійснюватися з урахуванням приписів статті 221 цього Кодексу щодо дослідження поважності причин невчасного подання доказів.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач), суддів: Демчини Т.Ю., Кошлі А.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, надати докази що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги Марченко Ігорю Вікторовичу.
10.02.2026 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено ордер на надання правничої допомоги №1128430 від 03.02.2026.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026, витребувано матеріали справи №912/2833/25 з Господарського суду Кіровоградської області.
26.02.2026 на виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 надійшли матеріали справи №912/2833/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 призначено у судовому засіданні 15.04.2026 о 15 год 15 хв.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 об`єднано скаргу підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств до спільного розгляду із скаргою фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 відкладено розгляд справи №912/2833/25 на 27.05.2026 о 14 год. 30 хв.
27.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини по справі.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
01.01.2024 між Підприємством «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств (облспоживспілки) (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Марченком Ігорем Вікторовичем (Орендар) укладено договір оренди торгівельного місця № К2105,24 від 01.01.2024 (далі - Договір, а.с. 8-9), за умовами пункту 1 якого предметом Договору є торгівельне місце №11, ряд №1, ділянка №3, що розташоване на території Колгоспного ринку за адресою: м. Кропивницький, вул. Соборна, 27, площею 11.5 кв.м (далі - Об`єкт оренди), яке надається Орендодавцем у тимчасове платне користування Орендареві для провадження торгівлі продовольча групою товарів та/або іншої діяльності. 
Місцезнаходження Об`єкта оренди зазначається на схемі ринку (пункт 2 Договору). 
Орендар набуває права користування Об`єктом оренди з дати початку дії Договору, відповідно до пункту 26 (пункт 3 Договору).
Сторони визначили, що Орендодавець має право в межах чинного законодавства проводити перевірки використання Орендарем Об`єкта оренди відповідно до умов Договору, дотримання Орендарем Правил торгівлі на ринках, санітарного та протипожежного стану. Проведення перевірок та оформлення актів за результатами таких перевірок здійснювати у присутності Орендаря та/або його найманого працівника чи представника Орендаря за довіреністю. Відмова Орендаря та/або його найманого працівника чи представника за довіреністю від підписання такого акту не впливає на його легітимність за умови що факт присутності Орендаря та/або його найманого працівника чи представника за довіреністю під час перевірки та складання акту зафіксовано комісією Орендодавця за участю будь-якого іншого Орендаря або продавця ринку та/або за допомогою фото/відеозйомки (пункт 9.3. Договору).
Орендодавець має право відмовитися від укладення договору на новий строк, якщо Орендар порушив умову/умови договору протягом терміну його дії (пункт 9.6 Договору). 
У пункті 10.2. Договору сторони погодили, що Орендодавець зобов`язаний забезпечувати громадський порядок; загальне енергопостачання, водопостачання, водовідведення, вивіз сміття; прибирання та охорону в неробочий час прилеглої до об`єкту території. 
Орендар зобов`язаний утримувати об`єкт оренди в належному протипожежному та санітарно - технічному стані, не здійснювати без письмової згоди Орендодавця його переобладнання або перепланування. Не рідше одного разу на місяць здійснювати його вологе прибирання; не принаджувати безпритульних тварин, створюючи тим самим на ринку осередки антисанітарії; дотримуватися суворої заборони куріння тютюнових виробів та вживання алкогольних напоїв на місцях торгівлі, невиконання якої є створення загрози пошкодження об`єкту оренди та виникнення надзвичайних ситуацій, порушенням громадського порядку на ринку і надає Орендодавцю право розірвати Договір (пункти 12.9., 12.12. Договору). 
Договір набуває чинності з 01.01.2024 та діє до 31.03.2024 (пункт 26 Договору). 
Якщо Орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії даного договору особисто, наручно подати комісії з проведення договірної кампанії Орендодавця письмову заяву з додаванням копій документів, необхідних для оформлення договору оренди торговельного місця.
Зазначена письмова заява Орендаря вважається поданою, якщо на ній є відмітка про дату прийняття та підпис відповідного члена комісії з проведення договірної кампанії.
Сам факт подачі в строк Орендарем письмової заяви з додаванням копій документів, необхідних для оформлення договору оренди торговельного місця, не створює для Орендодавця обов`язку укладення договору оренди торговельного місця.
Рішення про укладення чи відмову в укладенні Договору на наступний строк приймається підписантом Договору за рекомендацією комісії з проведення договірної кампанії Орендодавця в порядку, визначеному директором Підприємства (пункт 30 Договору). 
01.04.2024 між сторонами укладено Угоду про внесення змін до договору оренди торгівельного місця №К2105.24 від 01.01.2024, якою змінено пункт 26 Договору, з викладенням його у такій редакції: «Договір набуває чинності з 01.01.2024 та діє до 30.06.2024» (а.с. 10). 
01.07.2024 між сторонами укладено Угоду про внесення змін до договору оренди торгівельного місця №К2105.24 від 01.01.2024, якою змінено пункт 26 Договору з викладенням його у такій редакції: «Договір набуває чинності з 01.01.2024 та діє до 30.09.2024» (а.с. 10 зворотна сторона). 
01.10.2024 між сторонами укладено Угоду про внесення змін до договору оренди торгівельного місця №К2105.24 від 01.01.2024, якою сторони домовились змінити пункт 26 Договору щодо строку його дії (а.с. 11). 
Дію Договору оренди торгівельного місця №К2105.24 від 01.01.2024 було автоматично продовжено на аналогічний період дії укладеного Договору, тобто на 9 місяців (до 30.06.2025). 
Договір та Угоди до нього підписані сторонами та скріплені печаткою Орендодавця.
22.05.2025 за вих. №54 Підприємством «Кооперативний ринок» ФОП Марченку І.В. направлено повідомлення, у якому, серед іншого, зазначено, що 31.06.2025 припиняється дія договору оренди торговельного місця №К2105,24, який укладений 01.01.2024, ринок не має наміру продовжувати договірні відносини та надавати позивачу в оренду торгівельне місце, яким він користується на території Колгоспного ринку (м. Кропивницький, вул. Соборна, 27) (а.с. 51 зворотна сторона). 
27.05.2025 ФОП Марченко І.В. скерував заступнику директора підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської облспоживспілки - завідувачу Колгоспного ринку заяву, якою просив укласти договір оренди торгівельного місця №11, ряд №1, ділянка №3, що розташоване на території Колгоспного ринку за адресою: м.Кропивницький, вул. Соборна, 27, площею 11,5 кв.м з ФОП Марченко І.В., на новий строк (а.с. 43-44). У заяві також зазначено, що ця заява направляється на адресу адміністрації Підприємства «Кооперативний ринок» для передачі на розгляд комісії з проведення договірної кампанії Орендодавця, оскільки Договором оренди не визначено, що таке комісія з проведення договірної кампанії Орендодавця.
У заяві від 27.05.2025 зазначено, що до неї додаються копія паспорта та ідентифікаційного коду, копія виписки з Єдиного державного реєстру ФОП, копія заяви від 04.04.2003 на адресу Підприємства «Кооперативний ринок», копія розбивочних креслень складських павільйонів та схема інженерних мереж.
У відповідь на заяву ФОП Марченка І.В. від 27.05.2025 Підприємство «Кооперативний ринок» 12.06.2025 направило лист за вих. №68, у якому зазначило, що Підприємство «Кооперативний ринок» не має наміру продовжувати договірні відносини з ФОП Марченком І.В. (а.с. 52). 
17.06.2025 ФОП Марченко І.В. направив адміністрації Підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств звернення, за змістом якого зазначив, що фактично на торгівельному місці №11, ряд №1, ділянка №3, розташованому на території Колгоспного ринку за адресою: м.Кропивницький, вул. Соборна, 27, знаходиться побудований ним у 2000-х роках за погодженням з адміністрацією ринку складський павільйон із цегли у вигляді капітальної споруди, площею 11,5 кв.м. У зверненні також зазначено про те, що за всіма ознаками побудований позивачем складський павільйон на час побудови підпадав під визначення торгівельної будівлі. Документів, які пов`язували б будівництво складського павільйону, адміністрація Підприємства «Кооперативний ринок» не має, оскільки не будувала його. Позивач повідомив про відмову залишати відповідну споруду та заявив про намір захищати свої майнові права у судовому порядку (а.с. 44 зворотна сторона, 45-46). 
01.07.2025 відповідач направив позивачу повідомлення №73 про закінчення строку дії договору оренди №2105,24 від 01.01.2024, у якому зазначив, що строк дії договору оренди торговельного місця №К2105,24 від 01.01.2024 закінчився 30.06.2025, та вимагав звільнити торговельне місце, яке надавалося орендарю у користування відповідно до договору оренди торговельного місця №К2105,24 від 01.01.2024, до 08.07.2025 (а.с. 52 зворотна сторона). 
04.07.2025 позивач направив на адресу відповідача лист, у якому вказав на те, що за погодженням з відповідачем позивач у 2003 році власним коштом із силікатної цегли на території Підприємства «Кооперативний ринок» побудував складське приміщення, що відповідає місцю розташування торговельного місця №11, ряд №1, ділянка №3 площею 11,5 кв.м, як передбачено договором оренди №К2105,24 від 01.01.2024 (а.с. 47). 
Відповідач направив позивачу повідомлення від 08.08.2025 №78, від 14.08.2025 №81, від 25.08.2025 №85 з вимогами звільнити торговельне місце та повідомляв про повернення позивачу сплачених ним коштів за оренду (а.с. 53-54).
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо доводів апеляційної скарги підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств про неправильне застосування судом першої інстанції статті 777 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до частини першої статті 763 цього Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором - в розумний строк.
У постанові від 18.01.2018 у справі №910/12017/17 Верховний Суд вказав, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим, проте за наявності наміру передати майно в оренду та наявності попереднього орендаря, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, за інших рівних умов право вибору орендодавцем орендаря прямо обмежено передбаченим частиною першою статті 285 Господарського кодексу України та частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України переважним правом такого попереднього орендаря, узгоджуючись із загальним положенням частини другої статті 319 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник вчиняє щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у справі №910/12017/17, відповідно до якого в силу загальних положень частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доводити намір використовувати орендоване майно для власних потреб повинен саме орендодавець, а спростовувати, на основі принципу змагальності, - орендар.
Доводи апелянта про те, що небажання продовжувати договірні відносини не тотожне наміру передати майно іншому наймачеві, і саме встановлення такого наміру обмежує право орендодавця, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки тягар доведення обставин, які виключали б застосування переважного права наймача за статтею 777 Цивільного кодексу України, покладається на орендодавця, а не на орендаря. У листах від 22.05.2025 №54, від 12.06.2025 №68 та від 01.07.2025 №73 відповідач обмежився констатацією відсутності наміру продовжувати договірні відносини без зазначення жодних причин такого рішення, без посилання на порушення позивачем умов договору та без зазначення про намір використовувати об`єкт оренди для власних потреб підприємства. 
Твердження апелянта, наведене лише в апеляційній скарзі, про намір використовувати спірне приміщення, як склад для власних потреб підприємства, не підтверджене жодними доказами, не було заявлено відповідачем ані в листах-відмовах, ані у відзиві на позовну заяву, який поданий до суду першої інстанції, і не може бути визнаний належним підтвердженням наявності такого наміру станом на час прийняття рішення про відмову позивачу в продовженні орендних відносин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що завчасне направлення відповідачем листа від 22.05.2025, який передував офіційному зверненню позивача із заявою від 27.05.2025 про укладення договору на новий строк, без наведення об`єктивних причин відмови, обґрунтовано оцінено як порушення принципу добросовісності, який закріплений у статтях 3, 13 Цивільного кодексу України, та як спробу в односторонньому порядку обмежити переважне право орендаря, передбачене статтею 777 цього Кодексу.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправильного застосування або ігнорування судом першої інстанції статті 764 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає, що ця норма регулює правовий інститут пролонгації договору найму на той самий строк і на тих самих умовах, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін у разі продовження користування майном наймачем після закінчення строку договору без заперечень наймодавця протягом місяця. 
Цей правовий інститут за своєю правовою природою є відмінним від інституту переважного права наймача на укладення договору найму на новий строк, передбаченого статтею 777 Цивільного кодексу України, сутність якого полягає в укладенні нового договору оренди, а не в автоматичному поновленні попереднього. Відповідне розмежування міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №904/5126/19, у якій зазначено про помилковість ототожнення правового інституту пролонгації договору оренди, врегульованого статтею 764 Цивільного кодексу України, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря за статтею 777 цього Кодексу.
Колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі застосування саме статті 777 Цивільного кодексу України, а не статті 764 цього Кодексу, у зв`язку з чим доводи апелянта про неправильне застосування або ігнорування судом першої інстанції статті 764 Цивільного кодексу України не стосуються предмета спору та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки норма права, на неправильне застосування якої посилається апелянт, судом першої інстанції не застосовувалася і застосуванню в обставинах цієї справи не підлягала.
Щодо доводів апеляційної скарги про неправильну оцінку судом першої інстанції доказів порушення позивачем умов договору колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з частиною першою статті 74 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Відповідно до частини першої статті 77 цього Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акти лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи Держпродспоживслужби від 31.01.2025, 06.03.2025, 04.04.2025, 29.04.2025, 30.05.2025, 01.07.2025 та службові і доповідні записки працівників підприємства (прибиральниць, інспектора з охорони, охоронця, контролера) від 10.02.2023, 17.06.2023, 28.09.2023, 23.11.2023, 03.07.2024, 14.09.2024, 02.12.2024 та 10.12.2024 не є належними та допустимими доказами порушення позивачем умов договору оренди у розумінні статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. 
У пункті 9.3 Договору встановлено обов`язковий порядок проведення перевірок використання орендарем об`єкта оренди та оформлення відповідних актів у присутності орендаря, його найманого працівника чи представника за довіреністю, а пунктом 9.6 Договору визначено механізм фіксації відмови орендаря від підписання акту, який вимагає підтвердження факту присутності орендаря комісією орендодавця за участю іншого орендаря чи продавця ринку та/або фото- чи відеозйомки. Жоден з поданих відповідачем актів не містить відомостей про присутність позивача, його працівника чи представника під час проведення перевірки, про пропозицію взяти участь у складанні акту або про відмову від його підписання, що є прямим порушенням договірно встановленої процедури фіксації порушень і виключає можливість використання таких актів як підстави для застосування пункту 9.6 Договору.
Колегія суддів також враховує, що службові та доповідні записки працівників відповідача за своїм змістом стосуються або дій, відповідальність за які передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення і які підлягають фіксації у визначеному цим Кодексом порядку, або поведінки третіх осіб, до якої позивач не має зв`язку, при цьому забезпечення громадського порядку на території ринку відповідно до пункту 10.2 Договору покладено саме на орендодавця, а не на орендаря. 
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2023 у справі №404/9854/23 позивача визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, що додатково спростовує доводи відповідача про вчинення позивачем протиправних діянь. Лист-гарантія позивача від 25.12.2023 не містить визнання позивачем будь-яких порушень умов договору чи вимог чинного законодавства, а лише підтверджує зобов`язання дотримуватися вимог адміністрації ринку та загального тарифу.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги постанову Фортечного районного суду м.Кропивницького від 25.06.2025 у справі №404/546/25, колегією суддів відхиляються, оскільки зазначена постанова не стосується обставин справи та не може бути врахована при оцінці доказів у спірних правовідносинах з оренди майна, які виникли між позивачем та відповідачем. 
Колегія суддів зазначає, що незгода відповідача з тим, як суд першої інстанції оцінив той чи інший доказ, за відсутності обґрунтування порушення судом першої інстанції правил оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, не може бути самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції принципу диспозитивності, який визначений статтею 14 Господарського процесуального кодексу України, та про вихід за межі позовних вимог і способу захисту колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Колегія суддів встановила, що предмет позову, заявлений позивачем, а саме визнання продовженим на 9 календарних місяців договору оренди торгівельного місця №К2105,24 від 01.01.2024 з 01.07.2025 до 31.03.2026, повністю відповідає резолютивній частині рішення суду першої інстанції, що виключає висновок про вихід суду за межі позовних вимог.
Правовий інститут переважного права наймача на укладення договору найму на новий строк за статтею 777 Цивільного кодексу України не є тотожним правовому інституту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах за статтею 764 цього Кодексу. Зважаючи на встановлені обставини, що позивач звернувся до відповідача саме із заявою про укладення договору оренди на новий строк (заява від 27.05.2025), а необґрунтована відмова відповідача у задоволенні цієї заяви призвела до необхідності судового захисту порушеного переважного права позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що використання позивачем у прохальній частині позовної заяви формулювання «визнати продовженим» замість «визнати укладеним» не змінює правової природи заявленої вимоги, яка по суті спрямована на захист переважного права позивача на укладення договору оренди на новий строк, і відмова в задоволенні позову з одних лише формальних підстав використання іншого слова у прохальній частині була би проявом надмірного формалізму, що суперечить меті ефективного захисту порушених прав та принципу верховенства права, закріпленому статтею 8 Конституції України (правова позиція, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №910/12017/17).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосований судом першої інстанції підхід до правової кваліфікації заявленої вимоги повністю узгоджується з наведеним положенням закону та не суперечить принципу диспозитивності господарського процесу, оскільки суд не вийшов за межі предмета спору, а здійснив правильну юридичну кваліфікацію фактичних обставин справи, які викладені позивачем у позовній заяві.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправильного застосування доктрини contra proferentem колегія суддів зазначає, що зі змісту рішення суду першої інстанції не випливає застосування судом цієї доктрини як підстави для задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на встановленні факту належного виконання позивачем умов договору, недоведеності відповідачем порушень з боку позивача та недоведеності наміру відповідача використовувати об`єкт оренди для власних потреб, а також на застосуванні статті 777 Цивільного кодексу України, а не на тлумаченні суперечливих умов договору на користь однієї зі сторін. У зв`язку з цим доводи апелянта стосовно неправильного застосування судом першої інстанції доктрини contra proferentem не відповідають дійсному змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.
Щодо посилання апелянта на Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23734565 від 02.07.2014, відповідно до якого власником комплексу будівель Колгоспного ринку є Кіровоградська обласна спілка споживчих товариств, то колегія суддів зазначає, що зазначена обставина не заперечується позивачем і не входить до предмета доказування у цій справі, оскільки предметом спору є не спір про право власності на нерухоме майно, а спір щодо права позивача на укладення договору оренди торгівельного місця на новий строк відповідно до статті 777 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим посилання апелянта на вказане свідоцтво не має правового значення для вирішення цього спору.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції, які викладені у рішенні від 19.01.2026, а зводяться до переоцінки доказів, які встановлені і оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, та незгоди з правильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема статті 777 Цивільного кодексу України.
Щодо доводів апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича, які викладені у апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 126 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, в якій з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі №285/5547/21, наголошено, що якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, а у разі відсутності такого обґрунтування чи встановлення неповажності наведених причин суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.06.2025 у справі №912/2005/24, в якій Верховний Суд не погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України не містить додаткових умов для реалізації стороною права на подання доказів після ухвалення рішення суду, крім наявності відповідної заяви, зробленої до закінчення судових дебатів, і дотримання п`ятиденного строку для подання доказів, та вказав, що у разі подання до суду доказів понесення судових витрат після ухвалення рішення суду, суду належить зважати на приписи статті 221 Господарського процесуального кодексу України та досліджувати причини, з яких сторона не подала доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів, а також поважність таких причин.
Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції правильно застосував наведені правові висновки Верховного Суду, дослідивши обставини подання позивачем доказів понесення судових витрат на правничу допомогу, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що документи, подані позивачем 21.01.2026 (копія договору про надання правничої допомоги від 07.10.2025 та копія додаткової угоди від 15.10.2025), були в розпорядженні позивача задовго до ухвалення рішення суду по суті спору (19.01.2026), при цьому позивач не повідомив суду й не довів наявності об`єктивних, незалежних від його волі обставин, які унеможливили подання цих доказів до закінчення судових дебатів у справі.
Доводи скаржника про те, що оскільки суд першої інстанції фактично призначив судове засідання для розгляду питання про судові витрати на підставі поданих доказів, а не залишив заяву без розгляду, не приймаються колегією суддів, оскільки таке призначення судового засідання свідчить про застосування судом статті 221 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає виключно право суду розглянути питання судових витрат, але не виключає права суду відмовити в задоволенні відповідної заяви додатковим рішенням за встановлення відсутності поважних причин неподання доказів. Призначення судового засідання для розгляду питання про судові витрати, передбачене частиною третьою статті 221 цього Кодексу, є процесуальною дією, спрямованою на дослідження обставин подання доказів, включно з дослідженням питання про поважність причин невчасного подання, та саме за результатами такого дослідження суд першої інстанції встановив відсутність поважних причин, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.06.2025 у справі №912/2005/24 та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21, є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а не виключно для залишення заяви без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що з пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції 02.02.2026, встановлено, що позивач обґрунтовував невчасне подання доказів виключно посиланням на наявність у нього безумовного права подати докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду незалежно від будь-яких причин, що прямо суперечить наведеним правовим висновкам Верховного Суду щодо необхідності доведення поважності причин такого подання. За відсутності будь-якого обґрунтування поважності причин неподання доказів до закінчення судових дебатів суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу додатковим рішенням від 02.02.2026.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 ухвалене з правильним застосуванням норм процесуального права, зокрема статей 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням обов`язкових для застосування правових висновків Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича не спростовують правильності цього додаткового рішення.
Судові витрати
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на залишення обох апеляційних скарг без задоволення, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги підприємством «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств, покладається на цього скаржника та не підлягає відшкодуванню.
Судовий збір за подання заяви про винесення додаткового рішення відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється, а апеляційна скарга на додаткове рішення подається без сплати судового збору окремо від судового збору за апеляційну скаргу на основне рішення, у зв`язку з чим питання розподілу судового збору за подання апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення не виникає в частині такого збору.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу підприємства «Кооперативний ринок» Кіровоградської обласної спілки споживчих товариств на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 19.01.2026 залишити без змін.
2.Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Марченка Ігоря Вікторовича на додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 25.06.2026 

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.Ю. Демчина 

А.О. Кошля