ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Харків
справа № 642/5364/25
провадження № 22-ц/818/2839/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивач – Харківська міська рада,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року в складі судді Вікторова В.В.
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 441801958 від 02.09.2025 по АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на: нежитлові приміщення 1-го поверху №№9-:-17 загальною площею 19,9 кв м в літ. А-1; нежитлове приміщення 1-го поверху № 6 загальною площею 19,3 кв м в літ. А-1;нежитлове приміщення 1-го поверху № 3 загальною площею 12,4 кв м в літ. А-1 з 17.01.2017 за ОСОБА_1 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 1 загальною площею 25,8 кв м в літ. А-1 з 17.01.2017 за ОСОБА_5 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 4 загальною площею 14,3 кв м в літ. А-1: з 06.02.2020 по теперішній час за ОСОБА_4 , а з 17.01.2017 по 05.02.2020 за ОСОБА_3 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 7 загальною площею 20,0 кв м в літ. А-1 з 17.01.2017 за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 5 в літ. А-1: з 17.01.2017 по 07.04.2025 за ОСОБА_3 , а з 07.04.2025 по теперішній час за ОСОБА_6 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 8 в літ. А-1 з 17.01.2017 за ОСОБА_3 ; нежитлове приміщення 1-го поверху № 2 загальною площею 12,4 кв м в літ. А-1 з 17.01.2017 за ОСОБА_4 .
Зазначила, що вищевказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029, право користування якою відповідачами у спірний період не було оформлено.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.09.2025 № НВ-0001760022025 площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 складає 0,0336 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.04.2008. Земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови. Вид цільового призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Вказала, що відповідачі з дати набуття права власності на нерухоме майно та по теперішній час використовують земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав. Також відповідачі не зареєстровані платниками земельного податку або орендної плати за використання земельної ділянки.
Посилалася на те, що з 01.01.2002 по 31.12.2021 відповідачі не сплачували плату за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок міської ради, як власника земельної ділянки, майно – грошові кошти у розмірі орендної плати в сумі 487 296,12 грн.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 165 751,35 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0336 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та судовий збір в розмірі 2486,27 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 64 244,71 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0336 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та судовий збір в розмірі 963,67 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 90 999,21 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0336 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та судовий збір в розмірі 1364,99 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 83 425,17 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0336 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та судовий збір в розмірі 1251,38 грн; стягнути з ОСОБА_5 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 82 875,68 грн за використання земельної ділянки загальною площею 0,0336 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 за період з 01.01.2020 по 31.12.2021 та судовий збір 1243,13 грн.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року провадження у справі – закрито.
Не погоджуючись з ухвалою суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідачів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сама лише реєстрація відповідачів в якості суб`єктів підприємницької діяльності не свідчить про те, що відповідачі використовували спірну земельну ділянку з комерційною метою як фізичні особи-підприємці. Отже, відносини, які склалися між міською радою та відповідачами з приводу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не є господарсько-правовими, а тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.
02.04.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через свого представника подали відзив на апеляційну скаргу, в кому вважали ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, оскільки між Харківською міською радою з однієї сторони та відповідачами як суб`єктами господарювання з іншої сторони існує спір, пов`язаний із здійсненням ними підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, у зв`язку з чим справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.09.2025 № 441801958 по АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на:
- нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 9-:-17 загальною площею 19,9 кв.м. в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 6 загальною площею 19,3 кв.м. в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 3 загальною площею 12,4 кв.м. в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 1, загальною площею 25,8 кв.м в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_5 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 4 загальною площею 14,3 кв.м. в літ. «А-1»: з 06.02.2020 по теперішній час за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 308 від 06.02.2020 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховой) Г.І.; з 17.01.2017 по 05.02.2020 за ОСОБА_3 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення, 1-го поверху № 7, загальною площею 20,0 кв.м в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_2 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 5 в літ. «А-1»: з 17.01.2017 по 07.04.2025 за ОСОБА_3 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016; з 07.04.2025 по теперішній час за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу № 361 від 08.04.2025 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховой) Г.І.;
- нежитлове приміщення 1-го поверху № 8 в літ. «А-1» з 17.01.2017 за ОСОБА_3 на підставі договору про спільну діяльність від 02.12.2016;
- нежитлове приміщення, 1-го поверху № 2, загальною площею 12,4 кв.м в літ. «А-1» з 17.01.2017 по теперішній час за ОСОБА_4 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2025 №441801958 будівля літ. «А-1», яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 6310137200:01:010:0029 є нежитловою, а саме комерційною нерухомістю, отже, може бути використане виключно для здійснення господарської діяльності, з відповідним оподаткуванням згідно чинного законодавства України.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в спірний період зареєстровані суб`єктами підприємницької діяльності, що підтверджується виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Одним із видів їх діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20).
Також матеріали справи свідчать про те, що відповідачі будучи суб`єктами підприємницької діяльності - фізичними особами-підприємцями, використовують нежитлову будівлю літ. «А-1» по АДРЕСА_1 в комерційних цілях.
Так, відповідач ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання (ФО-П) на підставі договору від 01.10.2020 передав нежитлові приміщення в літ. «А-1» іншому суб`єкту господарювання, а саме ФО-П ОСОБА_7 для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідач ОСОБА_2 , як суб`єкт господарювання (ФО-П) на підставі договору від 28.04.2021 передала нежитлові приміщення в літ. «А-1» іншому суб`єкту господарювання, а саме ФО-П ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідач ОСОБА_3 , як суб`єкт господарювання (ФО-П) на підставі договорів від 01.01.2020 передала нежитлові приміщення в літ. «А-1» іншим суб`єктам господарювання для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідач ОСОБА_4 , як суб`єкт господарювання (ФО-П) на підставі договорів від 06.02.2020 та від 01.01.2019 передав нежитлові приміщення в літ. «А-1» іншим суб`єктам господарювання, а саме ФО-П ОСОБА_9 та ФО-П ОСОБА_10 для здійснення підприємницької діяльності.
Відповідач ОСОБА_5 , як суб`єкт господарювання (ФО-П) на підставі договору від 13.10.2019 передав нежитлові приміщення в літ. «А-1» іншому суб`єкту господарювання, а саме ТОВ «Основа Інфо» для здійснення підприємницької діяльності.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
У статті 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).
Згідно з статтею 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (статті 2, 3 ГК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 686/1411/19 (провадження № 61-12620св22), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Вказані правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17 (провадження № 14-42цс19) та від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) зазначено, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що між Харківською міською радою з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як суб`єктами господарювання з іншої сторони існує спір, пов`язаний із здійсненням відповідачами підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці у спірний період, дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами в цій справі, є господарсько-правовими, у зв`язку з чим справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.
Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 686/1411/19, від 10 квітня 2024 року у справі № 638/5573/21, від 21 травня 2025 року у справі № 707/3715/23.
Доводи апеляційної скарги про те, що цей спір не відноситься до господарської юрисдикції спростовується наведеними вище обставинами, з урахуванням зазначених висновків викладених в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Ухвалу Холодногірського районного суду м. Харкова від 27 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий  Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова