ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 квітня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 394/27/26
провадження № 22-ц/4809/802/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,
при секретарі –  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Любченко Володимир Михайлович, на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2026 року (суддя Краснопольська Л.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі,- 

встановив:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила поділити між ними в натурі згідно належних їм частин в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 323 кв.м. які складають частина за нею та частина за ОСОБА_2 ; поділити між ними в натурі згідно належних їм частин земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:50:118:0013 з цільовим призначенням для ведення особистого сілянського господарства площею 0.0413 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., які складають частина за нею та частина за ОСОБА_2 ; поділити між ними в натурі згідно належних їм частин в будівлі магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 176.8 кв.м., які складають частина за нею та частина за ОСОБА_2 .
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
В апеляційний скарзі скаржник просить ухвалу суду скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалене 03 червня 2020 року Новоархангельським районним судом рішення у цивільній справі №394/876/17 стосувалось тих самих учасників (сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), того ж самого предмета - житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, припинивши право спільної сумісної власності, будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України свідчить, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Вказана підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Відповідно до частини третьої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що …[предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу]. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Отже, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2020 року Новоархангельським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення у справі № 394/876/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його розділу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
Суд первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу задовольнив частково. Визнав об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , будівлю магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
Також суд визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура, припинивши право спільної сумісної власності.
Залишив у власності ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого та другого поверхів, тамбура, літньої кухні, гаража, сарая, убиральні, колодязя, огорожі, погреба, тамбура.
Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку, припинивши право спільної сумісної власності.
Залишив у власності ОСОБА_2 1/2 частку будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини першого поверху, ганку.
Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Залишив у власності ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки площею 400,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, у справі № 394/876/17 предметом позову є визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл.
У даній цивільній справі позивач звернулась в суд з позовом, що стосується поділу майна в натурі, в якому просить поділити між ними в натурі згідно належних їм частин в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 323 кв.м. які складають частини за нею та частини за ОСОБА_2 ; поділити між ними в натурі згідно належних їм частин земельну ділянку з кадастровим номером 3523655100:50:118:0013 з цільовим призначенням для ведення особистого сілянського господарства площею 0.0413 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., які складають частина за нею та частина за ОСОБА_2 ; поділити між ними в натурі згідно належних їм частин в будівлі магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 176.8 кв.м., які складають частина за нею та частина за ОСОБА_2 .
З огляду на те, що у вказаний справах різний предмет позову, висновок суду про те, що є рішення суду, яке набрало законної сили та, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, є помилковим.
За таких обставин відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).
Оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Любченко Володимир Михайлович, задовольнити. 
Ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.05.2026.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський С.М. Єгорова