УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 279/1036/26	Головуючий у 1-й інст. Івашкевич О. Г.	
Категорія 156	Доповідач Скітневська О.М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з участю захисника Сидоренка Володимира Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Сидоренка В. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп. 
Згідно з постановою судді місцевого суду 31.01.2026 року о 02:18:00 год. в м.Коростень Житомирської області, вул. Селезньова, 217, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Шевролет Ніва», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не зв`язна мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у визначеному законом порядку із застосуванням приладу алкотестер Драгер та у медичному закладі охорони здоров`я відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор поліцейського 858578, 858217. Від керування транспортним засобом водія відсторонено, згідно вимог ст.266 КУпАП, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши правопорушення, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Сидоренко В.В. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апелянт посилається, зокрема, на те, що суддею допущено спрощений підхід до розгляду вказаної справи, оскільки судом в постанові не встановлено фактичні обставини справи, а лише формально перелічено документи.
В доповненнях до апеляційної скарги адвокат Сидоренко В.В. зазначає, що на відео не вбачається, яким чином працівник поліції встановив наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 . Також на відео не зафіксовано рух транспортного засобу, керування ним ОСОБА_1 , зупинка транспортного засобу, повідомлення поліцейськими про законну причину зупинки. Вважає, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі –КНП «Коростенська ЦМЛ», але на місці не відмовлявся. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що останній неодноразово повідомляв працівників поліції, але останні не викликали службу правопорядку, чим порушили вимоги ст.266-1 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника у підтримку апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579752 від 31.01.2026 убачається, що 31.01.2026 року о 02:18:00 год., в м.Коростень, вул. Селезньова, 217, Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «Шевролет Ніва», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не зв`язна мова, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у визначеному законом порядку із застосуванням приладу алкотестом Драгер та в Коростенській ЦМЛ відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор поліцейського 858578, 858217, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія було відсторонено від керування транспортними засобами до повного витвереження (а.с.3).
Частиною 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579752 від 31.01.2026, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився (а.с.3); акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 виявленні ознаки алкогольного сп`яніння (а.с.8); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.6); копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6592561 від 31.01.2026 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП (а.с.10); наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (а.с.13), з якого убачається, що ОСОБА_1  31.01.2026 був зупинений працівниками поліції на вул. Селезньова, 217, в м.Коростень, Житомирської області, оскільки у автомобіля було виявлено технічні несправності, а саме: не працювала фара в режимі ближнього світла в темну пору доби та неосвітлений задній номерний знак. Після виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не зв`язна мова, порушення координації рухів) поліцейський запитав, що вживав водій алкогольні напої, на що ОСОБА_1 відмовив, що вживав (запис з 02:24:30 години по 02:24:35 год). Після чого поліцейський озвучив ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запис з 02:25:15 по 02:25:25 год) та неодноразово пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою алкотестера Драгер або у найближчому медичному закладі, на що останній відмовився (запис з 02:24:25 по 02:27:10 год) . Відеозаписом підтверджується факт роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 прав як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. При цьому сам ОСОБА_1 не заперечував того, що він сів за кермо автомобіля у нетверезому стані. При складанні постанови за ст.121-1 ч.1, 121-3 ч.1 КУпАП водій не заперечував про те, що він керував автомобілем на якому є механічні несправності.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що на відео не зафіксовано рух транспортного засобу, керування ним ОСОБА_1 , зупинка транспортного засобу, повідомлення поліцейськими про законну причину зупинки не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, із відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст.35 Закону України «Про національну поліцію» та була обумовлена порушенням комендантської години і Правил дорожнього руху, зокрема, не працювала ліва фара в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.2.9. в.ПДР, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, водія повідомлено уповноваженими особами про причину зупинки, що не викликало жодних заперечень з його боку, що підтверджується відеозаписами із нагрудних камер уповноважених осіб.
Як убачається з відеозапису, вказане правопорушення ОСОБА_1  визнав особисто та жодних заперечень стосовно не керування ним транспортним засобом на місці зупинки не надавав та погодився, що «попросили перегнати…, а ви за мною слідкували…», просив щоб не складали матеріали, а тому доводи в частині не керування ОСОБА_1 ТЗ не є слушними. 
Крім того, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що чути різкий запах алкоголю з порожнини рота, тобто виявив ознаки алкогольного сп`яніння та запитав у водія «спиртні напої вживали», на що ОСОБА_1 відповів « сьогодні, ну да». Тобто, у працівників поліції була обгрунтована підозра вважати, що особа знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, відображені в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до п.2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Таким чином, наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння надає право працівнику поліції запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння, про що і вноситься запис у протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а тому доводи скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження. Зазначені поліцейськими в протоколі ознаки сп`яніння не повинні підтверджуватися або доводитися матеріалами справи, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, іншими доказами або спеціальними прийомами (методами) підтверджувати ці ознаки не потрібно. 
Щодо доводів захисника, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі –КНП «Коростенська ЦМЛ», але на місці не відмовлявся, то останні спростовуються відеозаписам обставин події з відео реєстратора нагрудних камер поліцейського. На якому зафіксовано, що працівниками поліції запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я. Уповноважена особа неодноразово пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, на що водій повідомляє «ну якось може домовимось, я не знаю, щось я маю сказати». Так, протягом тривалого періоду часу, ОСОБА_1 ігнорував неодноразові вимоги (пропозиції) працівників поліції, щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, тобто вчиняв дії, спрямовані на затягування часу.
Така поведінка ОСОБА_1 правомірно розцінена працівниками поліції, як дії, спрямовані на ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, тобтовідмова водія пройти огляд на стан сп`яніння.
В свою чергу, на пропозицію поліцейських щодо проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 чітко надав відповідь «відмовляюсь, бо в лікарні мамка працює».
Також були роз`яснені наслідки, що настануть у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, права та обов`язки.
Відсутність чи наявність акту огляду та направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує винності ОСОБА_1 , який відмовилася від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_1  є військовослужбовцем Збройних сил України, а тому діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст.266-1 КУпАП, ґрунтуються на помилковому розумінні норм права скаржником, а тому суд апеляційної інстанції не бере до уваги з наступних підстав.
Відповідно до частин 1-3 статті 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Тобто порядок проведення огляду військовослужбовців на стан алкогольного сп`яніння у порядку статті 266-1 КУпАП (посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України) передбачений лише у випадку якщо є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення), а також виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
При цьому суд зазначає, що в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Відповідно до статті 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 266 КУпАП. 
Посилання захисника на те, що суддею допущено спрощений підхід щодо розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення є безпідставними.
Так, відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови, убачається що під час розгляду справи суддею місцевого суду вирішено усі клопотання надані сторонами про зупинення провадження у справі та про визнання недопустими доказів, а саме направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з докладними мотивами, які описані у самій постанові.
На обгрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався не лише на протокол про адміністративне правопорушення від 31.01.2026 серії ЕПР1 №579752, але й на матеріали, додані до нього, належно перевіривши та дослідивши їх у судовому засіданні та обгрунтував свій висновок відповідними доказами.
Так, ЄСПЛ у п.36 по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).
Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Таким чином, місцевий суду дав належну оцінку вказаним доказам, які мають значення для справи, і які відповідають вимогам ст.251 КУпАП, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку та дійшов до правильного висновку, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Щодо інших суттєвих обставин, які мають значення для правильного та об`єктивного розгляду справи.
Захисник в клопотаннях зазначає, що в основу обгрунтування рішення не можуть бути покладенні недопустимі докази як направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; викликати поліцейських для отримання роз`яснень щодо вказаних адміністративних матеріалів; застосувати по аналогії ст.69 КК України і не позбавляти прав.
Відмовляючи у задоволенні даних клопотань про визнання недопустимими доказів, а саме направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, суд першої інстанції вважав, що з дослідженого відеозапису убачається, що поліцейські неодноразово пропонували проходження огляду на стан сп`яніння, у т.ч. з направленням до медичного закладу, на що ОСОБА_1 фактично відмовився та щодо виклику в судове засідання інспектора поліції Медведя М.А. суд правильно врахував, що поліцейськими здійснювалося відеофіксація події та процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у відповідності до положень ст.266 КУпАП та п.4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, отже, підстави для виклику та надання пояснень поліцейського відсутні, оскільки матеріали справи та відеозапис у сукупності є належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Наявні у справі докази є належними, допустимими, не суперечать, а навпаки доповнюють одне одного та є достатніми для правильного вирішення справи із таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Щодо клопотання захисника про застосування по аналогії ст.69 КК України з тим, щоб не позбавляти прав ОСОБА_1 , апеляційний суд зауважує, що можливість застосування такої аналогії не передбачена чинним законодавством.
Суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Покликання захисника з цього приводу на певні рішення інших судів не є слушним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення апеляційних судів, зокрема й ті, на які покликається захисник, не мають преюдиціального значення.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, доходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Сидоренка Володимира Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	О. Скітневська