Справа № 354/567/26
Провадження № 2/354/475/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
26 червня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді: Остап`юк М.В.
при секретарі судового засідання Вередюка Т.Ю.

за участю:
представника позивачки: адвоката Гайдай О.М.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Зірка Буковелю» про визнання трудових відносин припиненими,

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Буковелю» про визнання трудових відносин припиненими на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач ТОВ «Зірка Буковелю» перебували у трудових відносинх з 22 серпня 2023 року та займала посаду директора.
З березня 2026 року трудові відносини фактично припинені, однак до даного часу вона не звільнена.
Оскільки позивач мала намір припинити трудові відносини з Відповідачем, то останньому подавалася заява від 26 лютого 2026 року з проханням розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та звільнити її за власним бажанням. З опису вкладень у рекомендований лист, накладної № R030830016755 від 27 лютого 2026 року та квитанції від 27 лютого 2026 року, а також інформації про трекінг поштового відправлення вбачається, що заява позивачки була надіслана про звільнення з роботи 27 лютого 2026 року. З наступного дня розпочався двотижневий строк, передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпПУ. Перебіг цього строку закінчився 14 березня 2026 року. На цю дату відсутні докази того, що після закінчення строку попередження про звільнення ОСОБА_1 не залишила роботу та продовжувала виконувати посадові обов`язки директора. Ці обставини свідчать про те, що трудові відносини між позивачем та ТОВ "Зірка Буковелю" остаточно припинились з 14 березня 2026 року. З копії статуту та виписки ТОВ "Зірка Буковелю" вбачається, що уачасниками господарського товариства є ТОВ "Інсайдер" та ТОВ "Ачіллія менеджмент Лімітед". В матеріалах справи відсутні докази підтвердження скликання та проведення загальних зборів учасників ТОВ "БУКОВЕЛЮ" для розгляду питання про припинення повноважень ОСОБА_1 як директора господарського товариства. Ця обставина об`єктивно унеможливлює звільнення позивача з роботи у позасудовому порядку. У зв`язку з чим, вона вимушена звертатися до суду, оскільки позбавлена можливості у інший спосіб припинити трудові відносини з Відповідачем і, відповідно, працевлаштуватися на іншу роботу. 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. 
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав відзив на позовну заяву.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що позивач та відповідач ТОВ «Зірка Буковелю» перебували у трудових відносинх з 22 серпня 2023 року та займала посаду директора (наказ про призначення на посаду директора Черкашину Л.О. від 22.08.2023 № 40-к).
27 лютого 2026 року Позивачка звернулася із заявою про звільнення з посади директора ТОВ "Зірка Буковелю" за власним бажанням, відправивши вказану заяву на зареєстровану адресу ТОВ "Зірка Буковелю" та окремо засновникам поштою з описом вкладення рекомендованим листом, що підтверджується долученими матеріалами справи (заява від 06.02.2026, опис вкладення у цінний лист та наклана № R030830016755 від 27 лютого 2026 року.
Проте, з посади її не звільнено.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений частиною 3 статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає видачу роботодавцем наказу за заявою працівника.
Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав.
При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді).
Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 (провадження № 61-14424св18) зазначено, що «розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору».
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 569/249/18-ц (провадження № 61-48997св18).
Позивач у заяві про звільнення від 26 лютого 2026 року, не визначила датою звільнення день подання заяви, та зі спливом двотижневого строку не приступила до виконання своїх трудових обов`язків, не відкликала подану нею заяву про звільнення, не висловила іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин.
Виходячи з того, що станом на день розгляду справи, відповідачем не прийнято рішення щодо звільнення позивача, що порушує право останньої на вільний вибір праці та встановлює для неї додаткові обов`язки, заявлена вимога про розірвання трудового договору з 14 березня 2026 року підлягає задоволенню.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивачки у сумі 1065, 00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 38, 235 КЗпП України, статтями 4, 5, 12, 76 -81, 258 , 261-265, 273, 274, 352 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Зірка Буковелю» про визнання трудових відносин припиненими – задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗІРКА БУКОВЕЛЮ», що виникли на підставі наказу № 40-к від 22.08.2023, - з 14 березня 2026 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зірка Буковелю» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1065, 00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене у загальному порядку учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ТОВ «Зірка Буковелю», зареєстроване місцезнаходження: 78593, с. Поляниця, участок Щивки, 2/72, ЄДРПОУ 33719262.

Повний текст рішення складено 06.07.2026 року.

Головуючий суддя:      Марія ОСТАП`ЮК