Справа № 127/10358/26
Провадження 2/127/3078/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов мотивовано тим, що 05 березня 2019 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначила, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися з 14 березня 2026 року, коли вона разом із дитиною переїхала від відповідача до своїх батьків. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, між ними відсутні взаєморозуміння, спільні інтереси та взаємна підтримка.
На думку позивачки, сім`я фактично розпалась, сторони стали один для одного чужими людьми, ведуть окремий спосіб життя, а збереження шлюбу суперечить її волі, інтересам та правам.
Позивачка також зазначила, що спільна дитина проживає разом із нею, що підтверджується довідкою квартального комітету мікрорайону «Лівобережний» від 26.03.2026 № 107.
Саме з цих підстав позивачка звернулася до суду з цим позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та погоджується з тим, щоб спільна дитина сторін проживала разом із матір`ю. Відповідач також зазначив, що любить доньку і, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, зобов`язується надавати цільову фінансову підтримку на забезпечення потреб, виховання та розвиток дитини.
Відповідач також просив стягнути з нього на користь позивачки лише 50 % від суми сплаченого нею судового збору, посилаючись на те, що він визнає позовні вимоги та не створює перешкод для розгляду справи.
Інших доказів, крім поданих сторонами, учасники справи суду не подали.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 05 березня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що 05 березня 2019 року складено актовий запис № 467. Реєстрація шлюбу проведена Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , прізвище дружини - ОСОБА_7 .
Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до довідки квартального комітету мікрорайону «Лівобережний» від 26.03.2026 № 107 ОСОБА_1 , 1996 року народження, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці також зазначено, що вона дійсно проживає та зареєстрована за вказаною адресою разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. З цією метою суди мають уникати формального підходу при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати обставини життя подружжя та забезпечувати участь у справі, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
Суд враховує, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вказує на припинення подружніх відносин, відсутність спільного сімейного життя та неможливість збереження шлюбу. Відповідач у відзиві не заперечив проти розірвання шлюбу та фактично визнав позовні вимоги в цій частині.
Суд також бере до уваги, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, а збереження шлюбу за таких обставин має лише формальний характер.
Наявність у сторін малолітньої дитини сама по собі не є підставою для збереження шлюбу за відсутності сімейних відносин між сторонами та взаємної волі на продовження шлюбу. Суд враховує, що відповідач погоджується з проживанням дитини разом із матір`ю, а спір щодо місця проживання дитини у цій справі не заявлено.
Шлюб може існувати лише за наявності взаємної поваги, підтримки, спільності інтересів та реального бажання сторін зберігати сім`ю. Суд не може примушувати подружжя до збереження шлюбу всупереч волі одного з них.
За таких обставин подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачка сплатила суму судового збору у розмірі 1331 грн 20 коп. Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу та просив стягнути з нього на користь позивачки 50 % від суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, позивачці з державного бюджету належить повернути 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 665 грн 60 коп.
Інші 50 % судового збору, тобто 665 грн 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, що також відповідає позиції відповідача, викладеній у відзиві на позовну заяву.
На підставі викладеного, керуючись ст. 24, ч. 3, ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. 110, ст. 112 СК України, ст. 81, ст. 128, ст. 141, ст. 142, ст. 263, ст. 264, ст. 265, ст. 279, ст. 354 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 05 березня 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 467.
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, у розмірі 665 грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору у розмірі 665 грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя           В. В. Горбатюк