Справа №591/3189/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2137/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2190/26 Категорія - 47 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Замченко А.О. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
у присутності позивачки ОСОБА_1 , її представника – адвоката Пономаренка О.В., представника прокуратури Провозіна О.І., представника Державної казначейської служби України – Михайлик Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Пономаренка Олександра Вікторовича, подану в інтересах позивачки ОСОБА_1 ,
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2026 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми (повний текст виготовлено 23 березня 2026 року)
та апеляційну скаргу Державної казначейської служби України
на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2026 року в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми (повний текст виготовлено 03 квітня 2026 року)
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державна казначейська служба України у Сумській області, про відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
17.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що в 2010 році вона працювала на посаді доцента кафедри фінансів у Сумському національному аграрному університеті. У лютому 2010 року відносно неї було порушено 3 кримінальні справи, які в подальшому об`єднано в одне провадження. 10.03.2010 їй пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, яке в подальшому перекваліфіковано на ч. 3 ст. 368 КК України. 13.03.2012 кримінальну справу направлено до суду з обвинувальним висновком, а в 2014 році її визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 вирок суду першої інстанції скасовано, а справу направлено прокурору для продовження додаткового розслідування. 07.07.2014 постановою прокурора кримінальне провадження закрите за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді.
Вказувала, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на її життя. Так, протягом 52,5 місяців незаконного кримінального переслідування вона втратила своє здоров`я через нервовий зрив та постійний стрес, у зв`язку з чим лікувалася в лікарняних закладах, втратила дитину, роботу та перспективи професійного і кар`єрного зростання.
Також вказувала, що з 2005 року вона працювала над дисертаційною роботою на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук, але після проведених під час слідства обшуків та вилучення документів правоохоронними органами матеріали дисертаційної роботи зникли. Кримінальне переслідування змінило звичайний життєвий уклад її близьких і рідних. Сім`ї довелось пристосовуватись до нових погіршених умов існування. Через загрозу арешту вона була змушена звільнитися з роботи, втратила заробітну плату і страховий стаж. Через погрози прокуратури чоловік змушений був припинити свою підприємницьку діяльність.
Зазначала, що до 2010 року вона з чоловіком утримувала своїх батьків, які були особами з інвалідністю. Мати потребувала постійного догляду та була тяжко хворою. Через незаконні дії правоохоронних органів у неї не було можливості доглядати мати, у зв`язку з чим все це лягло на плечі батька-інваліда та її чоловіка. Після звільнення з роботи вона не мала власних джерел прибутку та не могла працевлаштуватись за спеціальністю, а тому вимушена була жити на пенсію чоловіка.
Зазначає, що враховуючи розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2025 - 8000 грн, а також час перебування позивачки під слідством і судом (52 місяці 14 днів), розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 420533 грн 33 коп. Але такий розмір не відповідає завданим моральним стражданням. У межах кримінального провадження за фактом протиправних дій органів внутрішніх справ стосовно позивачки була проведена судова психологічна експертиза, відповідно до якої визначено, що неправомірними діями правоохоронних органів ОСОБА_1 заподіяні моральні страждання, а їх розмір визначений у розмірі 405 мінімальних заробітних плат. Станом на січень 2025 року сума відшкодування становить 3240000 грн.
Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки 6000000 грн моральної шкоди, 30000 грн витрат на правову допомогу.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23.03.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 460000 грн моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.04.2026 стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Пономаренко О.В. в інтересах позивачки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення та стягнути на користь позивачки 6000000 моральної шкоди.
Зауважує, що моральна шкода в сумі 460000 грн не відповідає встановленим фактам, критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував, що через перебування в стані постійного нервового напруження та стресу, відсутності душевного спокою, неможливість отримати вчасно консультації та медичну допомогу внаслідок незаконних дій і психологічного тиску правоохоронних органів (примушування до визнання вини і залякування арештом), позивачка не змогла виносити довгоочікувану дитину. На фоні емоційних страждань переривання вагітності в неї з`явилась пухлина, що потребувала консультацій і лікування в онколога. Як наслідок - постійне медикаментозне лікування та операція, після якої позивачка була позбавлена можливості мати дітей. Смерть ненародженої дитини завдала їй невиліковну душевну рану, що не можна виміряти будь-якими мірками.
Зауважує, що переривання вагітності сталося через декілька місяців після початку кримінального переслідування ОСОБА_1 , проведення обшуків та інших слідчих дій відносно неї. Зазначені обставини свідчать про прямий причинний зв`язок між погіршенням стану здоров`я та кримінальним переслідуванням.
Після переривання вагітності та хірургічного втручання на фоні хронічного стресу та емоційного виснаження в період кримінального переслідування з`явилась пухлина, що потребувала консультацій і лікування в онколога.
Звертає увагу, що суд використав обставину переховування від слідства як одну з основних підстав для істотного зниження розміру компенсації.
Вважає, що суд мав оцінити висновок експертизи не як безумовний арифметичний спосіб визначення суми, а як належний доказ глибини та тривалості моральних страждань. Фактично ж суд обмежився відмовою покладати на нього визначення конкретної суми, не надавши належної оцінки його змісту саме як доказу тяжкості моральних втрат.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення.
Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу не з відповідача, а з Державного бюджету України. Звертає увагу, що Державний бюджет України не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката в цивільній справі. Вказує, що судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік не може бути виконане.
12.05.2026 Сумська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу останньої залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми – без змін.
18.05.2026 представник позивачки – адвокат Пономаренко О.В. подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , її представника – адвоката Пономаренка О.В., які свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги на додаткове рішення заперечували, представника прокуратури Провозіна О.І., який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, представника Державної казначейської служби України – Михайлик Н.В., яка свою апеляційну скаргу підтримала, проти задоволення апеляційної скарги позивачки заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району м. Суми від 20.02.2010 порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а. с. 30 зв. – 31).
Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району м. Суми від 24.02.2010 порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, за фактом вимагання та отримання 16.02.2010 від студентів заочної форми навчання Сумського національного аграрного університету хабаря на загальну суму 860 грн за складання іспиту з предмета «Гроші та кредит». Кримінальній справі присвоєно номер 1078000/2 та об`єднано з кримінальною справою №10780008 (а. с. 31 зв. – 32).
Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району міста Суми від 20.04.2010 порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, за фактом отримання 03.02.2010 від студентів заочної форми навчання факультету «Облік і аудит» Сумського національного аграрного університету хабаря на загальну суму 800 грн за складання іспиту з предмета «Гроші та кредит». Кримінальній справі присвоєно номер 10780008/3 та об`єднано з кримінальною справою №10780008 (а. с. 32 зв. – 33).
24.02.2010 проведено обшук будинку за місцем проживання ОСОБА_1 (а. с. 55).
Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району м. Суми від 10.03.2010 ОСОБА_1 притягнуто як обвинувачену та пред`явлено їй обвинувачення у злочині злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а. с. 33 зв. - 34).
Постановою від 23.01.2012 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд без дозволу слідчого і суду з постійного місця проживання (а. с. 35).
З вказаної постанови вбачається, що 11.03.2010 постановою старшого слідчого прокуратури позивачка була оголошена в розшук, який безпосередньо здійснювався співробітниками УМВС України в Сумській області. 23.01.2012 ОСОБА_1 добровільно з`явилася до слідчого і була допитана як обвинувачена. Причину неявки до слідчого остання пояснила наявністю страху за те, що вона може бути арештована та поміщена до слідчого ізолятора (а. с. 35).
Постановою старшого слідчого прокуратури Зарічного району м. Суми від 29.02.2012 ОСОБА_1 притягнуто як обвинувачену в кримінальній справі №10780008 та пред`явлено їй обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а. с. 35 зв. - 37).
Вироком Сумського районного суду Сумської області від 20.03.2014 ОСОБА_1 визнана винною за ч. 2 ст. 368 КК України та їй призначено покарання на підставі ст. 75 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися викладацькою діяльністю в навчальних закладах всіх форм власності строком на 3 роки без конфіскації майна зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.05.2014 вказаний вирок скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору м. Суми для проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишено підписку про невиїзд (а. с. 48 – 40).
Постановою старшого прокурора прокуратури м. Суми від 07.07.2014 закрито кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.06.2014 за №12014200440002762 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді (а. с. 40 зв. – 44).
ОСОБА_2 була матір`ю позивачки, а ОСОБА_3 – її чоловік (а. с. 60, 62).
Відповідно до довідки Сумської міської клінічної лікарні №1 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.02.2010 по 23.02.2010 з діагнозом - вегето-судинна дистонія за гіпертонічним типом зі стійким помірно вираженим синдромом (а. с. 45 зв., 46).
08.11.2010 ОСОБА_1 встановлено діагноз - аборт у ходу (4–5 тижнів вагітності), проведене фракційне діагностично-лікувальна вишкрібання порожнини матки (а. с. 50).
З виписки з протоколу засідання ЛКК КУ «Сумська міська поліклініка №3» від 04.07.2013 вбачається, що ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування у зв`язку з діагнозом - лейоміома матки (а. с. 48 зв.).
З виписки з протоколу засідання ЛКК КУ «Сумська міська поліклініка №3» від 30.07.2014 вбачається, що ОСОБА_1 потребує хірургічного та постійного тривалого медикаментозного лікування у зв`язку з діагнозом - вузлова лейоміома матки (а. с. 47 зв.).
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста-онколога від 17.07.2014 позивачці встановлено діагноз - підслизова лейоміома матки (а. с. 49).
З виписки з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що в період з 15.09.2015 по 23.09.2015 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Сумський пологовий будинок №1», де їй було проведено оперативне втручання: надпіхвова ампутація матки з придатками (а. с. 10 – 11).
28.08.2015 судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса складено висновок №278 судово-психологічної експертизи по кримінальному провадженню за фактом протиправних дій співробітників ГУ МВС України в Сумській області стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 384 КК України. Відповідно до висновку експерта за ситуацію, яка мала місце 19.02.2010, під час якої підзахисну утримували більше як 3 години, а також під час огляду приміщення та її особистої сумки, ОСОБА_1 спричинені суттєві моральні страждання. У разі встановлення судом факту заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань, орієнтовний розмір відшкодування становить:
варіант 1: відносно психологічного фактора незаконного затримання - 320 мінімальних заробітних плат;
варіант 2: відносно психологічних факторів незаконного затримання та спроб ураження прав і свобод громадянина неправомірними діями та рішеннями органів державної влади - 405 мінімальних заробітних плат (а. с. 11–29).
Як вбачається з виписки з амбулаторної карти №3836 ОСОБА_3 встановлено діагноз - папілярна карцинома щитовидної залози. 13.07.2004 останньому здійснена тиреоїдектомія та призначене лікування (а. с. 45).
Відповідно до витягу з акту огляду МСЕК у 2005 році ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а. с. 63).
Згідно з висновками від 14.02.2010 та від 30.07.2010 ОСОБА_2 були призначені наркотичні лікарські засоби у зв`язку зі злоякісними новоутвореннями правої молочної залози в періоди з 11.02.2010 по 19.02.2010 та з 02.08.2010 по 27.08.2010 (а. с. 47, 48).
05.08.2014 позивачка звернулася до Сумського національного аграрного університету з проханням поновити її на роботі на посаді доцента кафедри фінансів, на що отримала лист від 12.08.2014, з якого вбачається, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 23.02.2010 по 13.03.2010 у зв`язку з лікуванням. З 13.03.2010 по 01.04.2010 та з 02.04.2010 по 06.07.2010 остання не надавала додаткових виправдувальних документів щодо поважності причини відсутності на роботі, що було правовою підставою для порушення питання про звільнення з роботи за прогул без поважної причини. Згідно з поданою позивачкою заявою від 06.07.2010 про звільнення за власним бажанням, наказом по СНАУ від 06.07.2010 останню звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 51). Цим же листом повідомлено, що на кафедрі фінансів відсутня вакантна посада доцента або будь-якого іншого науково-педагогічного працівника.
Постановою старшого слідчого прокуратури від 12.10.2012 порушено кримінальну справу відносно співробітника Сумського ГУ УМВС України в Сумській області майора міліції ОСОБА_4 за фактом зловживання службовим становищем та перевищення повноважень за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365 КК України (а. с. 61).
Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 07.07.2010 стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» 44606 грн 83 коп. заборгованості за кредитом (а. с. 56 – 57).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.11.2010 стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» у солідарному порядку 96801 грн 65 коп. заборгованість за кредитом (а. с. 57 зв. – 58).
На засіданні вченої ради СНАУ 01.11.2005 було затверджено тему дисертації на здобуття наукового ступеня доктора економічних наук ОСОБА_1 (а. с. 64). Як вбачається з копій наданих звітів, вона здійснювала роботу над дисертацією з 2005 року по 2008 рік (а. с. 64 – 66).
У 2012 році ОСОБА_3 отримував пенсію (а. с. 67).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та стягнення з Державного бюджету України на користь останньої 460000 грн компенсації моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що вимушеними змінами, яких зазнала позивачка у зв`язку з кримінальним переслідуванням (втрата роботи та доходів, погіршення матеріальний стану, припинення наукової діяльності), останній була завдана моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував процесуальну поведінку позивачки в кримінальному провадженні (переховування від слідства протягом двох років, що вплинуло на тривалість кримінального провадження).
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають матеріалами справи та вимогами закону.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно ч. 1, 2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.
У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 4, ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення змісту наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення стосунків або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд під час вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, дійшов правильного висновку про те, що в результаті незаконного перебування під слідством та судом позивачці заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі постановлення виправдувального вироку суду. Факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди в цьому випадку презюмується.
Під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивачки протягом тривалого часу під слідством і судом.
Врахувавши, що строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством становить 52 місяці 17 днів, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 460000 грн, виходячи з розрахунку одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Колегія суддів вважає, що така сума є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) ОСОБА_1 за душевні страждання, яких вона зазнала у зв`язку з незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, які призвели до значних душевних страждань, погіршення її відносин з оточуючими, порушення нормальних життєвих зв`язків, припинення викладацької діяльності, відновлення ділової репутації.
Посилання заявника в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, від 09.11.2022 у справі №372/1652/18, у постановах Верховного Суду від 05.03.2025 у справі №166/789/24, від 04.10.2023 у справі №757/5351/21-ц, від 17.09.2025 у справі №461/6351/23, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки суду, зроблені за наслідками розгляду справи по суті, не суперечать нормативно-правовим обґрунтуванням та правовим висновкам, викладеним у наведених в апеляційній скарзі постановах.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 втратила дитину у зв`язку з тим, що вона не могла вчасно отримати консультацію та звернутися за медичною допомогою, а також у зв`язку з психологічним тиском на неї працівників поліції (примушуванням визнати вину, залякування арештом), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки діагноз аборт у ходу (4–5 тижнів вагітності) позивачці встановлено 08.11.2010, а запобіжний захід обрано лише 23.01.2012 (а. с. 35, 50). Тобто на час встановлення зазначеного діагнозу відносно ОСОБА_1 не було застосовано жодного запобіжного заходу, і ніяких перешкод для її звернення за медичною допомогою не існувало. Доказів на підтвердження того, що працівники поліції застосовували відносно останньої психологічний тиск, суду надано не було. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що в період з 11.03.2010 по 23.01.2012 ОСОБА_1 перебувала в розшуку, що виключало будь-яке спілкування з працівниками поліції  (а. с. 35).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в результаті незаконних дій працівників поліції ОСОБА_1 тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що остання перебувала на лікуванні з діагнозом - вегето-судинна дистонія за гіпертонічним типом зі стійким помірно вираженим синдромом з 20.02.2010 по 23.02.2010, а обвинувачення було пред`явлено 10.03.2010, тобто вже після початку хвороби (а. с. 33 зв. – 34, 45 зв., 46).
Доказів на підтвердження того, що в ОСОБА_1 з`явилася пухлина в результаті кримінального переслідування, суду надано не було, а сам факт встановлення відповідного діагнозу після пред`явлення обвинувачення не є доказом причинного зв`язку між притягненням до кримінальної відповідальності та хворобою, а тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновок судово-психологічної експертизи по кримінальному провадженню від 28.08.2015 №278, колегія суддів відхиляє, оскільки в рішенні суду йому надана оцінка. Крім того, апеляційний суд вважає, що зазначений висновок не дає достатньо конкретних доказів того, що страждання позивачки були настільки значними, що потребується відшкодування шкоди в значно більшому розмірі (725 мінімальних заробітних плат (6269075 грн на час розгляду справи)) ніж гарантований законом (458291 грн на час розгляду справи).
За змістом положень статей 89, 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд першої інстанції, належно оцінив усі докази в сукупності з урахуванням вимог розумності, виваженості, справедливості та глибини душевних страждань позивачки.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки висновку судово-психологічної експертизи, яким визначено більший розмір моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки суд відповідно до вимог ЦПК України надав оцінку всім доказам у сукупності та взаємозв`язку, зокрема і висновку судово-психологічної експертизи.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що висновок від 28.08.2015 №278 було зроблено в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за фактом протиправних дій співробітників поліції. А тому розмір завданої позивачці моральної шкоди оцінювався саме у зв`язку з можливими незаконними діями працівників поліції.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 03.04.2026 було стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді, регламентовано в пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 134, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
З огляду на припис статті 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме в спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц).
Органи державної влади є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу в правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.
У постанові Верховного Суду від 03.12.2025 у справі №539/6278/23 зроблено висновок, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу має бути здійснено за рахунок Держави Україна, яку в цій справі представляли компетентні органи. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №711/1765/22, від 15.10.2025 у справі №216/5629/23.
Отже, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України в цій частині є необґрунтованими.
З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Державного бюджету України.
У той же час, зменшуючи витрати на професійну правничу допомогу до 2000 грн, суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому пропорційно задоволеним позовним вимогам з Державного бюджету України на користь позивачки слід було стягнути 154 грн (2000 грн х 7,7%), а не 2000 грн, як зазначено в додатковому рішенні суду.
При цьому колегія суддів враховує, що позивачка не оскаржувала додаткове рішення, яким розмір витрат на професійну правничу допомогу зменшено до 2000 грн.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні відповідно до ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Пономаренка Олександра Вікторовича, подану в інтересах позивачки ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 квітня 2026 року змінити та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 154 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2026 року.

Головуючий -  	А.О. Замченко	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних