ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р.	 	Справа № 922/3873/23 (922/1207/26)	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Байбака О.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" (адреса: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А; код ЄДРПОУ 23755480) в особі ліквідатора Демчана Олександра Івановича (свідоцтво № 2022 від 08.11.2021) 	
до 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 	
про 	визнання недійсним договору, стягнення коштів 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/3873/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптімус Ел Пі Джі" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І".
Постановою Господарського суду Харківської області від 12.01.2024 у справі № 922/3873/23 процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" (адреса: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А; код ЄДРПОУ: 23755480) та повноваження розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (свідоцтво № 2022 від 08.11.2021) - припинено; визнано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" (адреса: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А; код ЄДРПОУ: 23755480) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; призначити ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича, якого зобов`язано провести ліквідаційну процедуру.
Після винесення судом постанови про визнання боржника банкрутом ліквідатор Демчан О.І. подавав суду щомісячні звіти про виконану роботу.
Розгляд звіту ліквідатора неодноразово відкладався.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гермес Пром І" в особі ліквідатора Демчана Олександра Івановича (далі – позивач, ліквідатор) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в межах справи про банкрутство до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій просить суд:
1. Визнати недійсним договір № 3103 перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020 укладений між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код 23755480).
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код 23755480) грошові кошти у розмірі 1447400,00 грн (один мільйон чотириста сорок сім тисяч чотириста грн 00 коп).
В обґрунтування своїх вимог ліквідатор, зокрема, вказує на те, що в ході здійснення ліквідаційної процедури ним було виявлено факт перерахування ТОВ "Гермес Пром І" в особі колишнього керівництва грошових коштів на користь відповідача на виконання умов укладеного між ними договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020. Разом з тим, ліквідатор вважає, що даний договір містить ознаки фраудаторності, оскільки станом на момент перерахування коштів за цим договором відповідач є заінтересованою особою у відповідності до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, при цьому грошові кошти у значному розмірі 1 447 400,00 грн були перераховані між пов`язаними особами, фактично від сина (тодішнього керівника ТОВ "Гермес Пром І" – ОСОБА_2 ) на користь батька (відповідача у даній справі – ОСОБА_1 ), за відсутності об`єктивної економічної необхідності таких платежів, тоді як у боржника існувала реальна та підтверджена заборгованість перед іншими кредиторами за неоплачений поставлений товар. На думку ліквідатора, за таких обставин сукупність дій зазначених осіб свідчить про цілеспрямоване виведення активів з балансу боржника, що призвело до завдання шкоди правам та законним інтересам кредиторів, які добросовісно розраховують на задоволення своїх кредиторських вимог у встановленому законом порядку.
Також ліквідатор наголошує, що фраудаторність договору та безпідставність перерахування грошових коштів на його виконання свідчать встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі № 922/3873/23. 

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ліквідатор звернувся до суду з заявою про усунення недоліків (вх. № 9874 від 24.04.2026).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.
Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. 
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з вимогами п. п. 5-6 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення, зокрема, є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами електронного зв`язку направлено копію ухвали від 27.04.2026.
Зокрема, копія ухвали доставлена до електронного кабінету ліквідатора в підсистемі “Електронний суд”, про що свідчить залучена до матеріалів справи довідки від 27.04.2026. 
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи копія ухвали від 27.04.2026 направлена засобами поштового зв`язку на адресу його реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Проте, зазначена копія ухвали повернулась на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку “адресат відсутній за вказаною адресою”.
Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.
З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про відкриття провадження у справі, а останні в розумінні вимог ст. 120, 232 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у порядку та строки, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2026.

В свою чергу кредитор - ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» надав до суду пояснення (вх. № 13654 від 05.06.2026), в який просить суд позов ТОВ «Гермес Пром І» в особі ліквідатора Демчана Олександра Івановича у справі №922/3873/23 (922/1207/26) задовольнити в повному обсязі, визнати недійсним Договір № 3103 перевезення та транспортно експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020 укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гермес Пром І» та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гермес Пром І» 1447400,00 грн.
Зокрема, кредитор зазначає, що внаслідок виведення 1 447 400,00 грн на користь ФОП Фурси В.Є., було завдано збитки реальному кредитору боржника – ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», адже перерахування зазначених коштів кредитору, замість їх спрямування на досягнення незрозумілих, окрім як виведення активу на підконтрольну особу (батька керівника), економічних цілей для боржника, призвело б до продовження ведення ТОВ «Гермес Пром І» господарської діяльності та, як наслідок, не призвело б до відкриття провадження у даній справі про банкрутство.
Крім того, кредитор вказує, що встановлені САГС обставини в постанові від 06.08.2025 у справі №922/3873/23 мають преюдиційне значення для вирішення зазначеного спору у справі №922/3873/23 (922/1207/26) по суті.
Додатково кредитор наголошує на тому, що зазначений Договір використовувався як інструмент реалізації протиправного наміру, спрямованого на виведення активів ТОВ «Гермес Пром І», зменшення ліквідаційної маси та створення умов для доведення боржника до економічно скрутного фінансового стану.

Розглянувши матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.
Як свідчать матеріали справи, в ході здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором проведено аналіз виписки по рахунку ТОВ «Гермес Пром І», а саме № НОМЕР_2 відкритого в АТ «Скай Банк», та виявлено, що ТОВ «Гермес Пром І» перерахувало за період з 16.11.2020 по 08.09.2021 кошти у загальному розмірі 1447 400,00 грн на користь ОСОБА_1 , як оплату за транспортні послуги, а саме: 
- 16.11.2020 загальна сума платежу 20300,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 01.12.2020 загальна сума платежу 200000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31,03.2020»;
- 29.12.2020 загальна сума платежу 19500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 30.12.2020 загальна сума платежу 700,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 14.01.2021 загальна сума платежу 38000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03,2020»;
- 16.01.2021 загальна сума платежу 500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 28.01.2021 загальна сума платежу 600,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 05.02.2021 загальна сума платежу 8500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 10.02.2021 загальна сума платежу 20000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 19.02.2021 загальна сума платежу 8400,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 02.03.2021 загальна сума платежу 2000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 04.03.2021 загальна сума платежу 2500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 11.03.2021 загальна сума платежу 4300,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03,2020»;
- 06.04.2021 загальна сума платежу 100000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31,03.2020»;
- 15.04.2021 загальна сума платежу 25000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 21.04.2021 загальна сума платежу 2500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 11.05.2021 загальна сума платежу 16000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03,2020»;
- 23.06.2021 загальна сума платежу 14000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 24.06.2021 загальна сума платежу 1100,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 16.07.2021 загальна сума платежу 5000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 18.08.2021 загальна сума платежу 9000,00 гри, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 30.08.2021 загальна сума платежу 325000,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 03.09.2021 загальна сума платежу 411000,00 гри, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020»;
- 08.09.2021 загальна сума платежу 213500,00 грн, з призначенням «оплата за транспортні послуги згідно договору №3103 від 31.03.2020».
Ліквідатором з метою встановлення факту реального існування правовідносин за договором №3103 від 31.03.2020 було направлено запити від 29.01.2024 за вих. №02-121/66 та від 31.01.2024 за вих.№02-121/71 про надання копії договору №3103 від 31.03.2020 про надання належним чином завірених копій усіх документів (акти, видаткові накладні, транспортні накладні, тощо) на підтвердження надання товарів та послуг за договором №3103 від 31.03.2020, а також документів, які б підтверджували факт реальності здійснення Фурсою В.Є. як ФОП підприємницької діяльності за вказаним договором (бухгалтерський облік за договором, докази придбання поставленого товару, наявність трудового колективу, власного чи орендованого транспорту, тощо), а також копію договору поставки товарів та послуг №3103 від 31.03.2021. 
Однак зазначені запити ліквідатора були залишені відповідачем без належного реагування, жодних документів на підтвердження фактичного виконання умов договору відповідачем на запити ліквідатора надано не було. 
Крім цього, після подання ліквідатором ТОВ «Гермес Пром І» до Господарського суду Харківської області заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута, Фурса Віталій Євгенович (був відповідачем по справі про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута) подав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.11.2024 по справі №922/3873/23, до якої долучив наступні копії договору №3103 перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020 та низку копій актів наданих послуг.
Дослідивши надані документи, суд констатує, що між ТОВ «Гермес Пром І», як клієнтом, та ФОП Фурсою Віталієм Євгеновичем, як перевізником, укладено Договір перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №3103 від 31.03.2020 (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору, перевізник зобов`язується за винагороду, і за рахунок клієнта виконати організувати виконання наступних послуг: 
- перевезення різних вантажів по Україні; 
- перевезення різних вантажів по м. Харкову; 
- перевезення різних вантажів по Харківській області.
Пунктом 1.3 договору встановлено, що обсяги перевезення визначаються на підставі усних заявок клієнта.
Згідно з п. 3.1 договору, плата за перевезення вказується в акті виконаних робіт та надається раз на місяць.
Відповідно до п. 3.3 договору оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом банківського переказу на підставі виставлених перевізником актів виконаних робіт або рахунків протягом п`яти банківських днів з моменту надходження документа.
На виконання умов договору сторони підписали наступні акти про виконання перевізником робіт:
-акт надання послуг №44 від 30.04.2020 на загальну суму 165000,00 грн; 
-акт надання послуг №45 від 31.05.2020 на загальну суму 255000,00 грн;; 
-акт надання послуг №46 від 30.06.2020 на загальну суму 195000,00 грн;; 
-акт надання послуг №47 від 31.07.2020 на загальну суму 165000,00 грн;; 
-акт надання послуг №48 від 31.08.2020 на загальну суму 138000,00 грн;; 
-акт надання послуг №49 від 30.09.2020 на загальну суму 161000,00 грн;; 
-акт надання послуг №50 від 31.10.2020 на загальну суму 146000,00 грн;; 
-акт надання послуг №51 від 30.11.2020 на загальну суму 157000,00 грн;; 
-акт надання послуг №52 від 31.12.2020 на загальну суму 150000,00 грн;; 
-акт надання послуг №1 від 31.01.2021 на загальну суму 192000,00 грн;; 
-акт надання послуг №3 від 28.02.2021 на загальну суму 96000,00 грн;; 
-акт надання послуг №2 від 04.03.2021 на загальну суму 72000,00 грн;;
-акт надання послуг №4 від 30.04.2021 на загальну суму 108000,00 грн;; 
-акт надання послуг №5 від 31.05.2021 на загальну суму 144000,00 грн;; 
-акт надання послуг №11 від 30.06.2021 на загальну суму 171000,00 грн;.
Крім того, на підтвердження факт надання послуг Фурса Віталій Євгенович надав товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти), (надалі - ТТН), у період з 05.05.2020 року по 30.07.2021 року у кількості 210 штук. Відповідно до наведених товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) зазначено в графі «Автопідприємство» зазначено - ФОП Фурса В.Є.

Як зазначає ліквідатор, з матеріалів наданих ОСОБА_1 вбачається, що акт наданих послуг №11 від 30.06.2021 підписаний ОСОБА_2 .
Відповідно до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по 03.06.2021 керівником ТОВ «Гермес Пром І» був ОСОБА_2 , а з 03.06.2021 єдиним засновником та керівником ТОВ «Гермес Пром І» значиться ОСОБА_3 . 
Отже, як вказує ліквідатор, починаючи з 03.06.2021 ОСОБА_2 не був уповноваженою особою ТОВ «Гермес Пром І» на підписання будь-яких документів від імені боржника. Зазначене свідчить про відсутність у нього належних повноважень на підписання акту надання послуг № 11 від 30.06.2021, у зв`язку з чим даний документ, не міг бути складений та підписаний у дату, зазначену в акті надання послуг.
Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідач - ОСОБА_1 є батьком колишнього керівника ТОВ «Гермес Пром І» ОСОБА_2 , який значиться підписантом оскаржуваного договору № 3103 перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020, а отже зазначені суб`єкти пов`язані родинними зв`язками.
Ліквідатор вказує, що грошові кошти у значному розмірі 1447400,00 грн були перераховані між пов`язаними особами, фактично від сина на користь батька, за відсутності об`єктивної економічної необхідності таких платежів, тоді як у боржника існувала реальна та підтверджена заборгованість перед іншими кредиторами за неоплачений поставлений товар. 
За таких обставин, на думку ліквідатора, ТОВ «Гермес Пром І», шляхом укладення правочину, який не був спрямований на виникнення правовідносин між сторонами, у період коли у ТОВ «Гермес Пром І» вже була заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», перерахувало свій актив у розмірі 1 447 400,00 грн на користь ОСОБА_1 , який є заінтересованою особою відносно банкрута.
З огляду на викладене, ліквідатор вважає, що Договір перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів №3103 від 31.03.2020 має ознаки фраудаторного правочину, а тому має бути визнано недійсним, а грошові кошти отримані ОСОБА_1 в рамках цього договору, підлягають поверненню останнім в ліквідаційну масу ТОВ «Гермес Пром І»

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК України. 
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність. 
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Відповідно до частини першої статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. 
Згідно з частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування. 
Відтак, приписи статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 920/10/21 (920/868/21))
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 по справі №910/16579/20 щодо визнання недійсним договору, вчиненого боржником з метою використання права «на зло» , дійшла наступних висновків: 
«10.34. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом. 
10.35. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати». 
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17). 
У постанові Верховного Суду у справі у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 908/1390/19(908/2964/21) від 22.05.2025, суд прийшов до наступних висновків: 
«87. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом". 
88. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України ) 
89. Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.» 
Таким чином, особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. 
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора". 
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)). 

В Постанова КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №755/17944/18 судом зроблено висновок, договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. 
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно- правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Аналогічна правова позиція відображена і в п. 10.38 постанови ВП ВС від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює або протягом останніх трьох років здійснювала контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває або протягом останніх трьох років перебував під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому значенні, як і заінтересовані особи стосовно боржника. Кредитор є заінтересованим стосовно боржника також у разі, якщо він протягом шести місяців до дати відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або процедури превентивної реструктуризації прямо чи опосередковано набув право вимоги до боржника від кредитора, заінтересованого стосовно боржника

В контексті вищенаведеного, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Гермес Пром І» у період з 16.0.2019 по 03.06.2021 був ОСОБА_2 , а з 03.06.2021 єдиним засновником та керівником ТОВ «Гермес Пром І» значиться ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 є батьком колишнього керівника ТОВ «Гермес Пром І» ОСОБА_2 , який значиться підписантом оскаржуваного договору №3103 перевезення та транспортно експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020, а отже зазначені суб`єкти пов`язані родинними зв`язками. 
Також, як було зазначено вище, в ході здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором проведено аналіз виписки по рахунку банкрута, а саме № НОМЕР_2 відкритого в АТ «Скай Банк», та виявлено, що ТОВ «Гермес Пром І» перерахувало за період з 16.11.2020 по 08.09.2021 кошти у загальному розмірі 1447400,00 грн на користь ОСОБА_1 , як оплату за нібито транспортні послуги.
Таким чином, в розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, станом на момент перерахування коштів за оспорюваним правочином № 3103 від 31.03.2020 укладеним між ТОВ «Гермес Пром І» та ОСОБА_1 , останній є заінтересованою особою у відповідності до ст. 1 Кодексу України.
Разом з тим, судом також встановлено, що між ТОВ «Гермес Пром І» в особі керівника - ОСОБА_2 та ФОП Фурсою Віталієм Євгенійовичем укладено договір №3103 перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів від 31.03.2020.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Ліквідатор в позовній заяві просить суд визнати недійсним наведений договір оскільки він, на його думку, має ознаки фраудаторного правочину, оскільки він, на його думку, не був спрямований на виникнення правовідносин між сторонами, а грошові кошти на його виконання перераховувалися сином (керівником ТОВ «Гермес Пром І» ОСОБА_2 ,) на користь батька ( ОСОБА_1 ) за відсутності об`єктивної економічної необхідності таких платежів, та вже тоді, коли у ТОВ «Гермес Пром І» існувала заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі», тобто з метою уникнення розрахунку 
Однак, дані твердження ліквідатора суд вважає недоведеними, оскільки про те, що договір перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020 був спрямований саме на реальне настання правових наслідків обумовлених ним, та відповідно про реальність виконання сторонами його умов свідчать залучені до матеріалів справи акти про виконання перевізником робіт:
-акт надання послуг №44 від 30.04.2020 на загальну суму 165000,00 грн; 
-акт надання послуг №45 від 31.05.2020 на загальну суму 255000,00 грн;; 
-акт надання послуг №46 від 30.06.2020 на загальну суму 195000,00 грн;; 
-акт надання послуг №47 від 31.07.2020 на загальну суму 165000,00 грн;; 
-акт надання послуг №48 від 31.08.2020 на загальну суму 138000,00 грн;; 
-акт надання послуг №49 від 30.09.2020 на загальну суму 161000,00 грн;; 
-акт надання послуг №50 від 31.10.2020 на загальну суму 146000,00 грн;; 
-акт надання послуг №51 від 30.11.2020 на загальну суму 157000,00 грн;; 
-акт надання послуг №52 від 31.12.2020 на загальну суму 150000,00 грн;; 
-акт надання послуг №1 від 31.01.2021 на загальну суму 192000,00 грн;; 
-акт надання послуг №3 від 28.02.2021 на загальну суму 96000,00 грн;; 
-акт надання послуг №2 від 04.03.2021 на загальну суму 72000,00 грн;;
-акт надання послуг №4 від 30.04.2021 на загальну суму 108000,00 грн;; 
- акт надання послуг №5 від 31.05.2021 на загальну суму 144000,00 грн;; 
Суд зазначає та враховує, що зазначені документи містять відомості про обсяг наданих послуг (кількість здійснених перевезень), суму послуг, вони є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а факт реальності надання послуг за цими актами також додатково засвідчується наданими Фурсою В.Є. товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти), (надалі - ТТН), у період з 05.05.2020 року по 30.07.2021 року. 
Відповідно до п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за N128/2568 (далі - Правила) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.
Суд зазначає, що вказані товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) також є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при цьому замовником послуг в них зазначено ТОВ «Гермес Пром І», перевізником (в графі «Автопідприємство») зазначено - ФОП Фурса В.Є., в зазначено інформацію про водія та транспортний засіб на якому здійснюється перевезення, а також є відомості про вантажоодержувача. При цьому всі ці ТТН на відпуск нафтопродуктів містять підписи та печатки як замовника та перевізника, так і вантажоодержувача, що відповідно засвідчує факт реальності здійснених перевезень. 
Всупереч вимог ст. ст. 74, 76-77 ГПК України будь-яких доказів того, що перевезення за вказаними ТТН на відпуск нафтопродуктів фактично не відбувалося, а відповідно, і наведені вище акти надання послуг містять відомості про послуги, які фактично не надавалися, матеріали даної справи не містять та ліквідатором суду не надано.
Окрім того, відповідно до відомостей які містить Єдиний державний реєстр юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідач у даній справі - Фурса В.Є. з 11.04.2019 зареєстрований як фізична особа підприємець з основним видом діяльності - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, що відповідає послугам, які надавалися ним на користь ТОВ «Гермес Пром І» в рамках договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020.
При цьому, не свідчать про фраудаторність договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020 доводи ліквідатора про те, що договір перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020 укладено між заінтересованими особами, а грошові кошти на його виконання сплачувалися в той час коли ТОВ «Гермес Пром І» вже мало заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі».
Сам по собі факт заінтересованості сторін правочину не є і не може бути самостійною підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на вимоги ч. 2 ст. 42 КУзПБ, укладення договору із заінтересованою особою є лише однією з альтернативних підстав для оспорювання правочину в межах справи про банкрутство, і ця норма жодним чином не встановлює автоматичної недійсності таких договорів. Законодавець не забороняє укладати правочини між пов`язаними особами — він лише надає суду право перевірити такі правочини на предмет відповідності інтересам боржника та кредиторів. Якби сам факт заінтересованості тягнув недійсність, це означало б неможливість будь-яких господарських відносин між пов`язаними особами, що суперечить принципу свободи підприємницької діяльності. 
Верховний Суд неодноразово підкреслював (зокрема, у постанові від 22.04.2021 у справі №915/1624/16), що для застосування наслідків недійсності необхідне встановлення конкретної шкоди боржнику або кредиторам, а не лише формальна наявність ознаки заінтересованості. 
В даному ж випадку ліквідатором такої шкоди у встановленому процесуальному порядку не доведено.
Посилання ліквідатора на те, що грошові кошти на виконання умов договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020 були сплачені вже тоді коли ТОВ «Гермес Пром І» вже мало заборгованість перед ТОВ «Оптімус Ел Пі Джі» також не свідчить про недійсність наведеного договору, оскільки відповідно до ч 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В розумінні наведених вище положень законодавства, визначення порядку сплати боргу на користь певних кредиторів є виключно правом боржника, і воно не залежить від того, перед яким кредитором у боржника виник борг раніше або перед яким кредитором борг становить більшу або меншу суму.

Також суд критично ставиться до посилань ліквідатора на те, що фраудаторність договору та безпідставність перерахування грошових коштів на його виконання встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2025 у справі № 922/3873/23. 
Як свідчить наведена вище постанова, предметом розгляду суду апеляційної інстанції була апеляційна скарга ОСОБА_1 (вх. № 2982 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.11.2024 (у справі №922/3873/23.
При поданні даної апеляційної скарги ОСОБА_1 додав докази (зокрема копії договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020; актів надання послуг за зазначеним договором у кількості 15 шт; товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) у кількості 210 шт.) які не були предметом розгляду суду першої інстанції під час винесення ухвали від 11.11.2024 у справі №922/3873/23.
Колегією суддів у судовому засіданні 04.03.2025 було розглянуто клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи та відмовлено у його задоволенні з огляду на не доведення ОСОБА_1 неможливості надання цих доказів суду першої інстанції.
В подальшому ж в постанові від 06.08.2025 у справі № 922/3873/23 Східний апеляційний господарський суд зробив висновок про отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Гермес Пром І» грошових коштів у загальному розмірі 1447400,00 грн без врахування наданих ОСОБА_1 додаткових доказів.
Однак, з огляду на наявність в матеріалах справи відповідних доказів та з урахуванням необхідності виконання судом завдання господарського судочинства ( ст. 2 ГПК України), та винесення рішення на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясовування обставин (ст. 236 ГПК України), суд при винесенні даного рішення має враховувати всі залучені до матеріалів справи докази, які стосуються предмету спору по даній справі.
До того ж, згідно з ч. 7 ст. 75 ГПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність ліквідатором обставин, які б могли зумовити визнання недійсним договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020, зокрема з підстав його фраудаторності (на чому наполягає ліквідатор в позовній заяві), та відповідно, стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих в рамках наведеного договору на підставі вищенаведених актів надання послуг.

Стосовно доводів ліквідатора про безпідставне отримання ОСОБА_1 грошових коштів за актом надання послуг №11 від 30.06.2021 на загальну суму 171000,00 грн.
Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає, що вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1 Закону).
Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з п. 3.1 договору перевезення та транспортно-експедиційного обслуговування вантажів № 3103 від 31.03.2020, плата за перевезення вказується в акті виконаних робіт та надається раз на місяць.
Відповідно до п. 3.3 наведеного договору, оплата здійснюється в безготівковій формі шляхом банківського переказу на підставі виставлених перевізником актів виконаних робіт або рахунків протягом п`яти банківських днів з моменту надходження документа.
Таким чином, в розумінні п. 3.1., 3.3. наведеного договору, правовою підставою для здійснення оплати виконаних робіт є погоджений сторонами акт виконаних робіт.
Як свідчить акт наданих послуг №11 від 30.06.2021, він від імені ТОВ «Гермес Пром І» підписаний ОСОБА_2 . 
Разом з тим, відповідно до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у період з 16.0.2019 по 03.06.2021 керівником ТОВ «Гермес Пром І» був ОСОБА_2 , а з 03.06.2021 єдиним засновником та керівником ТОВ «Гермес Пром І» значиться ОСОБА_3 .
Зазначене в свою чергу свідчить про відсутність у ОСОБА_2 відповідних повноважень на представництво інтересів ТОВ «Гермес Пром І» станом на дату підписання акту наданих послуг №11 від 30.06.2021.
Зазначене в свою чергу свідчить, що акт наданих послуг №11 від 30.06.2021 не може вважатися узгодженим між сторонами договору, а відповідно, не може бути підставою для здійснення оплати послуг про які йдеться в цьому акті.
Будь-яких доказів надання (виставлення) перевізником відповідного акту наданих послуг діючому на той час керівнику ТОВ «Гермес Пром І» - ОСОБА_3 , та її ухилення від його підписання матеріали справи не містять та ОСОБА_1 суду не надано.
За таких обставин, підстави для набуття ОСОБА_1 грошових коштів за послуги, про які йдеться в акті наданих послуг №11 від 30.06.2021 відсутні, і ці кошти підлягають поверненню до ліквідаційної маси ТОВ «Гермес Пром І» на підставі ст. 1212 ЦК України.
З огляду на викладене, позов ліквідатора в відповідній частині підлягає задоволенню.

При прийнятті даного рішення суд також зазначає, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).
У наведеній справі Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ліквідатора Демчана О.І. підлягають стягненню 17368,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126-127, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в ліквідаційну масу боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гермес Пром І» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд. 20, корп. 2, кв. 114-А, код ЄДРПОУ: 23755480) 171000 грн. безпідставно отриманих коштів.
Стягувач - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 16/108, каб. 17; код РНОКПП НОМЕР_3 )

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 16/108, каб. 17; код РНОКПП НОМЕР_3 ) 2052 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України. 

Суддя		О.І. Байбак