Справа № 589/1244/25 
Провадження № 2/589/279/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого - судді Лєвши С.Л.,
з участю: секретаря судового засідання Шаповал А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Шостка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», про визнання дій відповідача щодо вимог сплати заборгованості за спожитий природний газ протиправними та стягнення моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (далі ТОВ «Сумигаз Збут»), в якому просить визнати дії відповідача щодо вимог сплати неіснуючої заборгованості за спожитий природній газ, вчинені в період з 08 січня по 15 березня 2025 року із залученням колекторів, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро кредитного стягнення» (далі - ТОВ «Бюро КС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес Юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ» (далі - ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ») - протиправними; стягнути з ТОВ «Сумигаз Збут» моральну шкоду в розмірі 16000 грн 00 коп., заподіяну внаслідок протиправних дій.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року у справі 589/220/21 ТОВ «Сумигаз Збут» було відмовлено в задоволенні позовну щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ. Постановою Сумського апеляційного суду від 07 січня 2025 року, рішення суду першої інстанції від 11 грудня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в новій редакції. Незважаючи на те, що в задоволенні рішення про стягнення заборгованості було відмовлено, позивачу з 08 січня 2025 року почали надходити телефонні дзвінки від ТОВ «Бюро КС» з вимогою сплати заборгованості. Також, 20 січня 2025 року від «Buro KC» надійшло повідомлення, що ТОВ «Сумигаз Збут» має намір отримати заочне рішення суду та залучити до стягнення виконавців, та про необхідність сплати боргу до 23 січня. Позивач звернувся до ТОВ «Сумигаз Збут» з письмовою заяву, однак станом на 15 березня відповіді не отримав, телефонні дзвінки продовжувалися. Крім того, відповідач залучив іншу колекторську установу - ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ», яка вдаючись до телефонних дзвінків, почало здійснювати на ОСОБА_1 психологічний тиск, вимагаючи сплати неіснуючої заборгованості на користь ТОВ «Сумигаз Збут». Під час телефонної розмови з представником ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ» позивач повідомив, про відсутність в нього будь-якої заборгованості перед ТОВ «Сумигаз Збут», однак телефонні дзвінки та SMS - повідомлення з вимогою сплати заборгованості ОСОБА_1 продовжували надходити. 05 березня 2025 року позивач отримав SMS - повідомлення від «Creditexpr» з вимогою сплати боргу за газ до 07 березня 2025 року. Всі намагання позивача врегулювання ситуації, під час телефонних розмов з колекторськими установами не призвели до позитивного результату, внаслідок чого ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, у вигляді негативних емоцій. Позивач вважає, що такими протиправними діями на нього здійснено психологічний тиск, це все призвело до дисбалансу звичного способу життя, необхідність докладання зусиль для його відновлення, сприяли перебуванню в тривалому нервовому напруженні, що вплинуло на стан його здоров`я і як наслідок заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 16000 грн.
12 травня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не надано жодного доказу відсутності у відповідача права вимагати сплати заборгованості за вже спожитий/використаний споживачем природній газ, тобто права на захист своїх порушених прав, та в чому саме полягає протиправність дій відповідача щодо залучення до захисту своїх прав третіх осіб. Вказує на те, що позовна заява ОСОБА_1 зводиться до незгоди з існуванням заборгованості за спожитий природній газ. Разом з тим, представник відповідача вказує на те, що заборгованість все ж таки існує і підприємство не позбавлене можливості на досудове врегулювання спору, шляхом залучення третіх осіб до стягнення заборгованості. В зв`язку з вказаним, що права ОСОБА_1 жодним чином не порушені, то його позовна заява в частині визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягає, як не підлягає і вимога позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки жодних винних протиправних дій відповідачем здійснено не було.
В своїй відповіді на відзив ОСОБА_1 спростовує доводи представника відповідача, мотивуючи обставинами викладеними в позовній заяві та доповнює обґрунтованість вимоги про стягнення моральної шкоди.
26 травня 2025 року надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача вказує на наявність заборгованості у позивача перед ТОВ «Сумигаз Збут», та законності дій щодо стягнення з позивача цієї заборгованості.
В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні, яке відбулося 23 березня 2026 року зазначив, що не бажає брати участь у розгляді справи, та просив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Окремо, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, позивач є споживачем послуг ТОВ Сумигаз Збут».
В подальшому, між ОСОБА_1 та ТОВ «Сумигаз Збут» виникли спірні правовідносини з приводу сплати заборгованості за спожитий природній газ.
Із фотокопії рішення, ухваленого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 11 грудня 2023 року у справі 589/220/21, провадження 2/589/56/23, за позовом ТОВ "Сумигаз Збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, вбачається, що в задоволенні позову відмовлено. (а.с.14-16)
Із фотокопії постанови, ухваленої Сумським апеляційним судом 07 січня 2025 року у справі 589/220/21 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року вбачається, що апеляційну скаргу ТОВ «Сумигаз Збут» задоволено частково. Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2023 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в новій редакції. (а.с.17-19)
Позивач стверджує, що в нього не існує будь-якої заборгованості перед відповідачем, про те, на його мобільний номер телефону надходять вхідні виклики та SMS повідомлення від колекторських установ з вимогою погашення заборгованості перед ТОВ «Сумигаз Збут».
Так, позивачем надано фотокопію з екрану мобільного телефону (номер мобільного, який отримав це SMS повідомлення не зазначений) з відкритим SMS повідомленням наступного змісту: ТОВ «Сумигаз Збут» має намір отримати заочне рішення суду та залучити до стягнення виконавців. Сплатіть борг до 23.01. BuroKS 0739181845/.Дата та час - 20/01/2025 14:35:17. (а.с.20)
Також, як стверджує позивач на його мобільний номер телефону надходили дзвінки від колекторських установ з вимогою погашення заборгованості. На підтвердження вказаної обставини ним надані фотокопії екрану з мобільного телефону. (а.с.22, 25, 26, 28)
Зі змісту вищевказаних фотокопій екрану з мобільного телефону вбачається, що дзвінки надходили з різних мобільних номерів, період часу надходження дзвінків: не раніше 10 години ранку та не пізніше 15.00 години дня, хоча позивач в своєму позові вказує і на інші телефонні дзвінки.
Із фотокопії екрану мобільного телефону (номер мобільного, який отримав це SMS повідомлення не зазначений) вбачається, що отримано повідомлення з вимогою сплати заборгованості за газ перед Твій газ до 07.03.2025. (а.с.27)
З метою з`ясування юридичної особи, яка здійснює дзвінки та надсилання SMS повідомлення позивач звернувся із заявою до відповідача. Вказана заява надіслана засобами поштового зв`язку. (а.с.21)
З вищевикладеного вбачається, що відповідач з метою стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ звернувся до третіх осіб (колекторських установ). Вказана обставина доведена та не спростована відповідачем.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16, провадження №12-158гс18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19); від 06 квітня 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-84гс20) та інших)).
Отже, зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Не встановлення (не існування) права на позов в матеріально-правовому розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Якщо ж суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він лише тоді має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Отже, не встановлення (не існування) порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
Відповідно суд може відмовити в позові за безпідставністю чи недоведеністю пред`явлених вимог або ж суд може встановити, що право позивача порушене, невизнане чи оспорюване, тобто встановити підставність позову, втім відмовити з підстав вибору неправомірного та/чи неефективного способу захисту.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22).
Правовідносини, які виникли в даному випадку між споживачем та надавачем послуг врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 за №329-VIII (далі - Закон №329-VIII), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року (далі - Кодекс ГРМ), Правилами постачання природнього газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №22500 (далі - Типовий договір), Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року за №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII).
З 01 жовтня 2015 року введено в дію Закон №329-VIII, на виконання якого набрали чинності Правила постачання, Кодекс ГРМ, Типовий договір.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №329-VIII постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Абзацем 3 пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання встановлено, що за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. 
Відповідно до п.2.1 Типового договору постачання, який є публічним та договором приєднання, що укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Так, відповідач безперервно надавав послуги з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензованої діяльності, в тому числі позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.07.2015 по 30.04.2022 включно.
Відповідно до Закону №2189-VIII, Правил постачання, умов публічного Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України та який укладається шляхом приєднання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Згідно ч.2 ст.13 Закону №329-VIII споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів, вказана норма закону узгоджується з пунктом 32 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, пунктом 5.2 Типового договору постачання. Цей обов`язок споживача природного газу кореспондується також з вимогами Закону №2189-VIII, згідно яких споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до пункту 24 розділу ІІІ Правил постачання, пунктів 4.3., 4.6 Типового договору постачання розрахунковим періодом є календарний місяць, при здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Пунктом 33 розділу ІІІ Правил постачання, пунктом 6.1 Типового договору постачання встановлено, що Постачальник має право отримувати від побутового споживача плату за поставлений природний газ.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо заборгованості за спожитий позивачем природній газ, обсяг та розмір цієї заборгованості позивачем не визнається. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленим 11 грудня 2023 року у справі 589/220/21 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сумигаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2020 року в розмірі 1092 грн 87 коп. відмовлено. (а.с.14) Пастовною Сумського апеляційного суду від 07 січня 2025 року рішення суду першої інстанції змінено, виклавши його мотивувальну частину в іншій редакції. Так зазначено, що разом з цим, позивач безперервно був споживачем послуг відповідача, що не виключає наявності невиконаних зобов`язань позивача перед відповідачем. Вказана обставина судом не досліджується оскільки вона не є предметом позову.
Відповідач вважаючи, що його права порушено звернувся в досудовому порядку до третіх осіб (колекторських установ) з метою захисту своїх порушених прав та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, телефонні дзвінки, які надходили на мобільний номер телефона позивача в період з 08 січня 2025 року по 15 березня 2025 року, від різних колекторських установ, були не частіше одного разу на день, не раніше 09 години ранку та не пізніше 19 години вечора. Дзвінки мали інформаційний характер, без застосування будь-яких протиправних дій з боку працівників колекторських установ.
Відповідно до ст. 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України).
Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року за №1734-VIII (далі - Закон №1734-VIII), передбачено, що врегулювання простроченої заборгованості - здійснювані кредитором, новим кредитором, колекторською компанією заходи, спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону.
Відповідно до п. 4.1 ч. 1 Закону №1734-VIII колекторська компанія - юридична особа (у тому числі небанківська фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу), включена до реєстру колекторських компаній, яка в інтересах кредитодавця (первісного кредитора) та/або нового кредитора (у разі заміни первісного кредитора) відповідно до договору з таким кредитодавцем та/або новим кредитором має право здійснювати врегулювання простроченої заборгованості.
Статтею 24 Закону №1734-VIII передбачено, що Національний банк України у встановленому ним порядку веде реєстр колекторських компаній. Національний банк України забезпечує вільний цілодобовий безоплатний доступ до інформації з реєстру колекторських компаній у мережі Інтернет, на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку України, з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації з реєстру.
Вимоги щодо взаємодії із споживачами та іншими особами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) врегульовані ст. 25 Закону №1734-VIII.
Національний банк України у встановленому ним порядку здійснює нагляд за додержанням кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією встановлених законодавством вимог щодо захисту прав споживачів фінансових послуг, у тому числі вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки) (ст. 26 Закону №1734-VIII).
Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази протиправної поведінки відповідача, щодо вимоги сплати заборгованості за спожитий природній газ із залученням колекторських установ.
Стосовно заявленої позивачем ОСОБА_1 моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Аналіз положень статей 11, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.
Із постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Позивач не довів наявність моральної шкоди, тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки відповідно до ч.3 ст.22, ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, з таких підстав судові витрати по сплаті судового збору слід покласти за рахунок Держави.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», про визнання дій відповідача щодо вимог сплати заборгованості за спожитий природний газ протиправними та стягнення моральної шкоди відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області       С.Л.Лєвша