ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.06.2026	Справа № 910/16379/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД" 
до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ”
про стягнення 1 608 898,23 грн,

Представники учасників процесу згідно з протоколом від 11.06.2026,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД" (далі – позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” (далі – відповідач, Залізниця) про стягнення 1 608 898,23 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані втратою вагону № 56670235 із продукцією загальною вагою брутто: 67,75 т., нетто: 67,29 т.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16379/25, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень, витребувано у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА “УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ” залізничну накладну, що була складена до вагону № 56670235, акт загальної форми про неприбуття вагону на станцію призначення, договір залізничного перевезення з вантажовідправником.
12.01.2026 (сформовано 10.01.2026) через систему “Електронний суд” відповідачем до суду було подане клопотання про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2026 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/16379/25 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 22.04.2026.
У підготовче засідання 22.04.2026 прибули представники сторін та надали пояснення, заперечень проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечили.
За наслідками підготовчого 22.04.2026 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 06.05.2026.
Ухвалою суду від 01.05.2026 розгляд справи по суті був призначений на 28.05.2026 у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці станом на 06.05.2026.
26.05.2026 (сформовано 25.05.2026) позивачем до суду було подане клопотання про долучення доказів.
У судовому засіданні 28.05.2026 суд, заслухавши пояснення представників сторін щодо поданого позивачем клопотання, дійшов висновку про залишення вказаного клопотання без розгляду в порядку статті 207 Господарського процесуального кодексу України, як таке що подане з порушенням встановленого процесуальним законом строку. Крім того позивачем не доведено обставин неможливості подання таких доказів на стадії підготовчого засідання, а висвітлена в клопотанні інформація за своїм змістом є загальновідомою. 
Надалі у судовому засіданні 28.05.2026 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача у свою чергу заперечувала проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД», як Покупцем, та Акціонерним товариством «Оскольський електрометалургійний комбінат імені Олексія Олексійовича Угарова» (мовою оригіналу - Акционерное общество «Оскольский электрометаллургический комбинат имени Алексея Алексеевича Угарова»), як Постачальником, був укладений контракт № СМХТ/ОЕ-211492 від 07.06.2021 (далі - контракт).
Згідно з пунктом 1.1. контракту Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (металопрокат) виробництва АТ «ОЕМК ім. А.А. Угарова», іменовану далі за текстом цього контракту «Продукція», у номенклатурі, кількості та строку відповідно до додатково узгоджених доповнень (специфікацій), що додаються до цього Контракту в міру їх підписання Сторонами та такими, що є його невід`ємною частиною, 
Відповідно до пункту 2.1. контракту поставка Продукції Постачальником відбувається за цінами, узгодженими Сторонами в Додатках (специфікаціях) до цього контракту.
Пунктом 2.3 контракту передбачено, що розрахунок за цим Контрактом відбувається шляхом попереднього перерахування коштів (100%) на розрахунковий рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено додатками (специфікаціями) до цього контракту.
Відповідно до умов оплати, згідно з специфікації № 6 від 27.01.2022 розрахунки відбуваються в рублях РФ шляхом попереднього перерахунку Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок до 04.02.2022, а Постачальник зобов`язується поставити металопродукцію на умовах поставки: CPT - станція призначення Самарівка-Прідніпровська з.д., на суму 40 169 548 рублів, що еквівалентно 14 834 446,90 грн за офіційним курсом НБУ, станом на дату оплати.
Позивач здійснив повну оплату за Товар, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті (№ 54 від 28.01.2022, №59 від 31.01.2022, № 61 від 01.02.2022, № 63 від 02.02.2022, №71 від 04.02.2022, № 76 від 07.02.2022).
Згідно з пунктом 4.1 контракту постачання Продукції здійснюється Постачальником залізничним транспортом безпосередньо на адресу та у строки, погоджені Сторонами у специфікаціях до цього контракту.
Пунктом 4.3. контракту передбачено, що умови поставки погоджуються Сторонами в Додатках (специфікації) до цього контракту (відповідно та на умовах ІНКОТЕРМС 2010). Реквізити вантажоодержувача зазначаються в Додатках (специфікаціях) до цього контракту 
На виконання умов Контракту та Специфікації Постачальником, на адресу ТОВ «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» на умовах CPT (ІНКОТЕРМС 2010), було відправлено за Рахунком-фактури/інвойсу № 634079 Товар у вагоні № 56670235, загальною вагою брутто: 67,75 т., нетто: 67,29 т. (станцiя вiдправлення Котел Юго-Восточная ЖД), на суму 4 438 339,94 рубля, що еквівалентно 1 608 898,23 грн за офіційним курсом НБУ станом на 21.02.2022 (1 рубль = 0,3625 грн).
Товариством зауважує, що у зв`язку з початком військової агресії Російської Федерації проти України з 05:30 24.02.2022, запровадженням на території України воєнного стану (який в подальшому був продовжений) та веденням бойових дій, зазначений вагон зі станції Куп`янськ-Сортувальний «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не відправився та на станцію Самарівка «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не прибув, оскільки в м. Куп`янськ, на момент перевезення почалися активні бойові дії, що об`єктивно ускладнило процес доставки вагону до місця призначення.
Позивач неодноразово звертався до АТ «Укрзалізниця» із запитами: № 216 від 15.09.2022, № 14/10 від 14.10.2022, № 213 від 02.09.2025, № 270 від 30.10.2025 щодо місцезнаходження вагону.
У своєму листі № Ц-2-1.5-18/632н-25 від 10.09.2025 АТ «Укрзалізниця» повідомила про те, що відповідна територія належить до зони з обмеженим доступом, посилаючись на Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376, тому дана обставина обмежила можливість оновити дані про рухомий склад в цьому регіоні.
Товариство, не погоджуючись із такими твердженнями Залізниці, стверджує, що позиція відповідача є необґрунтованою та такою, що порушує майнові права позивача на придбаний та оплачений Товар, що стало підставою звернення із даним позовом до суду, в межах якого просить стягнути з відповідача на свою користь фактично завданої шкоди в розмірі 1 608 898,23 грн, яка дорівнює вартості втраченого Товару.
Заперечуючи проти позову, Залізниця посилалась на те, що позивач реалізував своє право на звернення з позовом до суду за умови недотримання приписів Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) щодо обов`язкового досудового врегулювання спору. Крім цього, позовну заяву ТОВ «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД» пред`явлено до суду з порушенням строку позовної давності, встановленого положеннями УМВС, що, відповідно до приписів § 4 статті 48 УМВС, статті 267 Цивільного кодексу України, є підставою для відмови у позові. За твердженнями відповідача виконання договору перевезення за накладною № 32191534 стало неможливим з причини військової агресії Російської Федерації проти України, на що Залізниця не мала жодного впливу. Враховуючи порушення кримінального провадження, Товариство, як потерпіла сторона, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, повинен звернутися із заявою про залучення його до провадження як потерпілого відповідно до статті 55 КПК України. Також Залізниця у своєму відзиві вказувала, що позивачем не доведено всіх елементів складу цивільного правопорушення, передбачених статтею 1166 Цивільного кодексу України, які є підставою для стягнення збитків.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частинами першою-третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
При цьому відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).
Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України «Про транспорт», Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, та іншими актами законодавства України, в т.ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 08.06.2011 № 138), Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №862/5083.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту залізниць України).
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (стаття 3 Статуту залізниць України).
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Пунктом 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.
Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до пункту 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Позивачем було направлено лист № 270 від 30.10.2025, в якому просив надати відповідача копію такої залізничної накладної та/або акт загальної форми (ГУ-23) про неприбуття вагону на станцію призначення, відповідно до статті 129 Статуту залізниць України, проте у своїй відповіді № ЦД-13/584н від 07.11.2025 Залізниця, посилаючись на обставини наявності Наказу № 376 Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року, прохання Товариства не виконала.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності накладної та зазначає наступне.
Відповідно до статті 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.
За приписами статті 9 Конституції України та частини 1 статті 10 Цивільного кодексу України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею 18 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.
Враховуючи вимоги Закону України «Про приєднання України до Протоколу від 03.06.1999, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 09.05.1980 року» та те що, Україна приєдналась 05.06.1992 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 при вирішенні спорів, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, слід застосовувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.
Таким чином, оскільки між позивачем, відповідачем та вантажовідправником виникли правовідносини з перевезення вантажу у міжнародному сполученні залізницями Російської Федерації та України (із станції вiдправлення Котел Юго-Восточная ЖД до станції призначення – Самарівка Придніпровської залізниці) за накладною № 32191534, вони врегульовуються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення.
Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).
За змістом § 1, 3 статті 14 УМВС у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною.
Крім того, Згідно з інформацією, наявною в інформаційних базах філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» станом 19.01.2026 останнім фактичним відомим відповідачу місцезнаходженням вагону №56670235 з вантажем є станція Куп`янськ-Сортувальний регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Відповідно до довідки з інформаційних систем АТ «Укрзалізниця» вагон №56670235 прибув на станцію Куп`янськ-Сортувальний 24.02.2022 о 02 год. 22 хв.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами), розміщеному на офіційному сайті Офісу Президента України та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України, запроваджено воєнний стан на території України з 05:30 год 24.02.2022, який триває станом на день розгляду спору.
Зважаючи на дату прибуття зазначеного вагону на станцію Куп`янськ-Сортувальний 24.02.2022, яка збіглася з початком повномасштабної війни Російської Федерації проти України, контроль над вантажем, що перевозився, було втрачено через бойові дії, що розпочалися у межах територіальної громади, до якої входить станція Куп`янськ-Сортувальний.
Зокрема, згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю за переліком, в тому числі, станцію Куп`янськ Сортувальний (пункт контролю), через який здійснюється залізничне вантажне перевезення.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75 до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, було віднесено Куп`янський район, в тому числі, Куп`янську міську територіальну громаду, яка була тимчасово окупованою територією.
Станція Куп`янськ-Сортувальний розташована на території міста Куп`янськ Куп`янської міської територіальної громади, яка і на даний час входить до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (далі - Перелік), затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786.
Суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності інформації про включення Куп`янськ-Сортувальний до вказаного Переліку та зазначає, що адресою Куп`янськ-Сортувальний є Куп`янськ-Вузловий, Харківська область, 63709.
У свою чергу Куп`янськ-Вузловий включений до Переліку з датою початку бойових дій (дата виникнення можливості бойових дій) або тимчасової окупації 24.02.2022, 18.09.2022, 21.12.2024 та датою завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації 17.09.2022 та 20.12.2024 відповідно. Отже з 24.02.2022 Куп`янськ-Вузловий безперервно вважається територією, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Вказані обставини підтверджують доводи відповідача щодо відсутньої можливості здійснити перевірку місця знаходження вагону № 56670235, відправленого за накладною УМВС № 32191534, закінчити його перевезення та доставити вагон на станцію призначення Самарівка.
Факт припинення з 24.02.2022 здійснення технологічно-виробничого процесу роботи станції Куп`янськ-Сортувальний та неможливості фізичного доступу до об`єктів залізничного транспорту також засвідчений Актом від 27.03.2023 Виробничого підрозділу «Харківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця».
Факт пошкодження, втрати, нестачі чи псування вантажу може бути підтверджений виключно за умови особистого пересвідчення у ньому працівником станції, до повноважень якого належить обов`язок огляду вантажу та оформлення відповідних актів.
У зв`язку з відсутністю доступу до інфраструктури, рухомого складу та вантажів, а також втратою контролю за процесом перевезень, Укрзалізниця, зокрема, її підрозділи, уповноважені на оформлення актів, позбавлений можливості пересвідчитись у наявності вантажу на станції Куп`янськ-Сортувальний та його фактичному стані і, у разі необхідності, засвідчити це відповідними актами.
Внаслідок зазначених обставин у відповідача відсутні правові підстави для належного оформлення, у випадку необхідності, факту втрати вантажу, який під час перевезення опинився на тимчасово окупованій території або в зоні активних бойових дій, що спричинило втрату контролю за ним. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Крім того, судом встановлено, що 26.04.2023 регіональна філія «Південна залізниця» направила Повідомлення про кримінальне правопорушення за № НЗ-1-37/293 на адресу Слідчого управління ГУНП в Харківській області.
За результатом розгляду зазначеного Повідомлення, Куп`янським РВП ГУНП в Харківській області порушено кримінальне провадження за №12023221100001323 від 18.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України (порушення законів і звичаїв війни), про що надано Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
АТ «Укрзалізниця» звернулось до Національної поліції України із заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 27.06.2023. За даним фактом 03.07.2023 порушено кримінальне провадження за №12023100060001264 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України, про що Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві надіслано відповідне повідомлення від 05.07.2023.
Відповідно до положень статті 29 УМВС обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами, які складаються перевізником.
Факт пошкодження, втрати, нестачі чи псування вантажу може бути підтверджений виключно за умови особистого пересвідчення у ньому працівником станції, до повноважень якого належить обов`язок огляду вантажу та оформлення відповідних актів.
У зв`язку з відсутністю доступу до інфраструктури, рухомого складу та вантажів, а також втратою контролю за процесом перевезень, суд вважає доведеним факт неможливості пересвідчитись у наявності вантажу на станції Куп`янськ-Сортувальний та його фактичному стані і, у разі необхідності, засвідчити це відповідними актами, а тому у Залізниці відсутні правові підстави для належного оформлення, у випадку необхідності, факту втрати вантажу, який під час перевезення опинився на тимчасово окупованій території або в зоні активних бойових дій, що спричинило втрату контролю за ним.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
На переконання суду у межах даного позову Товариством належними та допустимими доказами не доведено наявність усіх елементів складу господарського правопорушення для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що наведені вище обставини свідчать про відсутність вини Залізниці у зникненні або знищенні вагону № 56670235, відправленого за накладною УМВС № 32191534, та товару в ньому, а також порушення зобов`язання. Натомість наявні в матеріалах справи документи підтверджують вчинення відповідачем дій, спрямованих на визначення фізичного та правового статусу вагону № 56670235, відправленого за накладною УМВС № 32191534, та товару в ньому. Отже позовні вимоги про стягнення 1 608 898,23 грн збитків не підлягають задоволенню.
Водночас суд відхиляє твердження Залізниці про передчасність подачі цього позову без застосування позасудового претензійного порядку, а також про порушення строків позовної давності з огляду на наступне.
За змістом статті 46 УМВС передбачено, що право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу. Право пред`явлення претензій про повернення перебору провізних платежів на підставі § 4 статті 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" цієї Угоди належить також особі, яка оплатила ці провізні платежі відповідно до § 2 статті 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" цієї Угоди.
Відповідно до параграфу 7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь і при повному або частковому визнанні претензії сплатити належну суму.
Згідно з параграфами 1- 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.
Право пред`явлення претензії і позову про повернення переборів провізних платежів виникає з дня сплати провізних платежів.
Позов може бути пред`явлено:
1) якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії;
2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка подала претензію, про відхилення претензії повністю або частково.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення частини 2 статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частина 1 статті 4 ГПК України). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/5561/19.
Крім того, статтею 926 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюється міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).
Положеннями статей 47 та 48 УМВС, що встановлюють строки позовної давності, визначено, що претензії та позови до перевізника з причини втрати вантажу пред`являються протягом 9 місяців по закінченню 30 діб після закінчення терміну доставки.
Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Термін на пред`явлення позову за накладною № 32191534, відповідно до положень §1, §2, §3 статті 24 УМВС, положень § 2 статті 48 УМВС, а також статей 253, 254 Цивільного кодексу України, перебіг строку позовної давності починається з 30.03.2022 (через 30 діб після закінчення терміну доставки).
Однак, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. 
У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право чи охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуск
Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог, підстави застосування інституту позовної давності в межах даної справи відсутні.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД».
Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись статтями 73-79, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД" про стягнення 1 608 898,23 грн відмовити.
2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД".
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.07.2026.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ