КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року м. Київ №320/57785/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецький області, Голового управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецький області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30 липня 2024 року щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»; 
- зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» та провести нарахування та виплату пенсії державного службовця в розмірі 60 % суми заробітної плати, із врахуванням довідок за червень №30 від 22.07.2024 2024 року та №29 від 22.07.2024 відповідно до займаної посади відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».
В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.07.2024 про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця. Позивач має понад 20 років стажу державної служби та відповідає умовам статті 37 Закону України «Про державну службу», тому має право на призначення пенсії державного службовця. Відповідач безпідставно відмовив у переведенні, посилаючись на нібито невідповідність довідок про заробітну плату, хоча це не є підставою для відмови у переведенні на інший вид пенсії. Позивач вважає, що пенсія повинна бути обчислена із врахуванням довідок №29 та №30 від 22.07.2024 та просить скасувати рішення про відмову і зобов`язати відповідача перевести її на пенсію державного службовця.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадежння без виклику сторін.
Відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій обалсті, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності та за її результатами прийнято рішення від 30.07.2024 про відмову у переведенні на пенсію державного службовця. Підставою відмови стала невідповідність довідок про заробітну плату №29 та №30 вимогам чинного законодавства. Відповідач вказує, що право на пенсію державного службовця реалізується відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» та Порядку №622. Після отримання від Міністерства захисту довкілля оновлених довідок №58, №59 та №1 позивача було переведено на пенсію державного службовця з 22.07.2024, тому підстав для задоволення позову немає.
Відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві, у своєму відзиві зазначає про те, що є територіальним органом Пенсійного фонду України та діяло виключно в межах наданих повноважень. Відповідач вказує, що переведення позивача на пенсію державного службовця здійснено після надходження належним чином оформлених довідок, які відповідають додаткам 4, 5 та 6 Порядку №622. Вважає, що його дії були правомірними, права позивача не порушено, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Позивач у відповіді на відзив зазначила про те, що відзив ГУ ПФУ в Донецькій області подано з пропуском встановленого судом строку, тому його доводи не повинні братися судом до уваги. Позивач не заперечує, що після звернення до суду її було переведено на пенсію державного службовця, однак вважає, що пенсію обчислено неправильно. Відповідач не надав доказів правильності розрахунку пенсії та копій нових довідок, на підставі яких здійснено перерахунок. Позивач наполягає, що пенсія повинна бути обчислена саме на підставі довідок №29 та №30 від 22.07.2024, які відповідають вимогам законодавства, а її розмір має становити не менше 21313,09 грн. Просить відхилити відзив та повністю задовольнити позов.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, де отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інвалідність була встановлена до 01.05.2022, а повторний огляд перенесено на період після припинення воєнного стану. 
У липні 2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». Заяву зареєстровано 22.07.2024 за №14172. 
Разом із заявою позивач подала довідку №29 від 22.07.2024 про складові заробітної плати державного службовця, відповідно до якої посадовий оклад становив 22541,00 грн, надбавка за ранг — 400,00 грн, надбавка за вислугу років (30%) — 6735,30 грн, усього 29586,30 грн. Також було подано довідку №30 від 22.07.2024, відповідно до якої середній розмір премій та інших виплат за червень 2024 року становив 35521,81 грн, з яких щомісячна премія — 5935,51 грн, інші виплати — 29586,30 грн. 
Позивач зазначала, що станом на 01.05.2016 її стаж державної служби становив 24 роки 8 місяців 6 днів, а на державній службі вона працювала до 30.04.2021, у зв`язку з чим має право на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» та статті 37 цього Закону. 
Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатами її розгляду 30.07.2024 прийнято рішення №262340010734 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця. Підставою відмови визначено невідповідність довідок №29 та №30 від 22.07.2024 вимогам чинного законодавства. 
Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульованим Законом України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-XII).
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015, згідно Прикінцевих та перехідних положень втратив чинність Закон України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до положень п. 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 року та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.
Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі № 676/4235/17.
Відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 (у редакції на час набрання чинності Законом України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).
Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення стажу державної служби від 03 травня 1994 року № 283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, регламентовано, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.
Пунктом 1 Порядку № 283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до пункту 2 Порядку 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів.
Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.
12.07.2024 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», яка набрала чинності 20.07.2024 та внесла зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.
Зокрема, Порядок №622 було доповнено пунктами 4-1 та 4-2, якими визначено особливості обчислення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, а також запроваджено нові форми довідок про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до пункту 5 Порядку №622 довідки про заробітну плату державних службовців видаються за формами, визначеними додатками 1-6 до зазначеного Порядку, та використовуються для призначення пенсії державного службовця.
Судом встановлено, що 22.07.2024 позивачка звернулася із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
До своєї заяви позивачка подала довідки №29 і №30 від 22.07.2024, видані Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України.
За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке здійснювало її опрацювання за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 30.07.2024 №262340010734 про відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця.
Підставою для прийняття такого рішення стала невідповідність поданих позивачем довідок про складові заробітної плати №29 та №30 від 22.07.2024 вимогам чинного законодавства.
Як убачається з наданих до матеріалів справи копій довідок №29 та №30, вони були оформлені відповідно до форм, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3. 
Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» було внесено зміни до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, зокрема змінено форми довідок про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії державного службовця.
Отже, на час вирішення питання про переведення позивача на інший вид пенсії орган Пенсійного фонду був зобов`язаний застосовувати форми довідок, передбачені чинним на той момент нормативним регулюванням. 
Матеріалами справи підтверджується, що первинно подані позивачем довідки не відповідали оновленим формам, встановленим Порядком №622 у редакції постанови Кабінету Міністрів України №823, у зв`язку із чим виникла необхідність отримання від Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України нових довідок, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.
Судом також встановлено, що після отримання Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України нових довідок №58 та №59 від 22.11.2024, а також довідки №1 від 08.01.2025, оформлених відповідно до нових додатків до Порядку №622, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 22.07.2024, тобто саме з дати її звернення із відповідною заявою.
Таким чином, на момент вирішення спору судом право позивача на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця вже реалізовано відповідачем у повному обсязі, а вимога про зобов`язання здійснити таке переведення фактично втратила предмет спору.
Посилання позивача на те, що при обчисленні пенсії повинні були бути використані саме довідки №29 та №30 від 22.07.2024, суд оцінює критично.
Суд зазначає, що визначення документів, необхідних для призначення чи перерахунку пенсії, перевірка їх відповідності вимогам законодавства та здійснення обчислення розміру пенсії належать до компетенції органів Пенсійного фонду України як суб`єктів владних повноважень, які наділені відповідними повноваженнями законом.
При цьому предметом розгляду у цій справі є правомірність рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії та дії відповідачів у спірних правовідносинах, а не правильність оформлення нових довідок або правильність здійсненого після переведення розрахунку пенсії.
Оцінка відповідності нових довідок вимогам законодавства, визначення їх змісту та використання при обчисленні пенсії віднесені законом до компетенції органів Пенсійного фонду України. За відсутності доказів порушення відповідачем вимог закону під час реалізації цих повноважень суд не вправі підміняти собою суб`єкта владних повноважень та здійснювати повторний розрахунок пенсії чи визначати, які саме довідки повинні бути покладені в основу такого розрахунку. Судовий контроль у цій категорії справ спрямований на перевірку законності прийнятого рішення, а не на здійснення дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду.
Окремо суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Зі змісту спірних правовідносин убачається, що рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця від 30.07.2024 №262340010734 прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами розгляду заяви за принципом екстериторіальності.
Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві після отримання належним чином оформлених довідок здійснило переведення позивача на пенсію державного службовця з 22.07.2024 та призначило відповідні пенсійні виплати. Отже, будь-яких протиправних рішень, дій чи бездіяльності цього відповідача, які б призвели до порушення прав, свобод чи інтересів позивача, судом не встановлено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято з урахуванням вимог чинного на той час законодавства, а в подальшому право позивача на переведення на пенсію державного службовця було реалізовано. Водночас обставини щодо правильності визначення розміру пенсії після такого переведення не можуть бути предметом оцінки у межах даної справи, оскільки відповідні рішення чи дії органу Пенсійного фонду позивачем не оскаржуються.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.