ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1194/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я. 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025
та ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2025
у справі №916/1194/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ"
до 1) ОСОБА_2 
2) ОСОБА_1 
3) ОСОБА_3 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС України" 
про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності

ВСТАНОВИВ:
1. Рух справи
1.1. В провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться справа № 916/615/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 09.09.2024. 
1.2. У березні 2025 року ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" в особі ліквідатора Степаненко І. Є. звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності, в якій просило:
- визнати керівника ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" Тусь Д. С. (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що допустив порушення приписів частини шостої статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства;
- покласти на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за вимогами кредитора у справі № 916/615/24 про банкрутство ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ";
- покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" перед кредиторами на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 винних в доведені до банкрутства ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ";
- стягнути на користь ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" 13 282 183,32 грн солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .
1.3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2025 відкрито провадження у справі № 916/1194/25 за вказаною заявою ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" в особі ліквідатора Степаненко І. Є.
1.4. Разом із позовною заявою ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" в особі ліквідатора Степаненко І. Є. було подано заяву про забезпечення позову від 25.03.2025, в якій викладено вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачів в межах суми стягнення 13 282 183,32 грн.
1.5. Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що за наслідками проведення процедури банкрутства № 916/615/24 встановлено відсутність у боржника активів для погашення кредиторських вимог, і як наслідок, ліквідатором було подано заяву про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності на керівника, засновника та третю особу, яка мала вплив на діяльність ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ", в межах суми стягнення 13 282 183,32 грн. Фактичним наслідком розгляду заяви про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності буде включення заявленої суми до ліквідаційної маси боржника та подальше погашення кредиторських вимог.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
2.1. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2025 задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в межах суми стягнення 13 282 183,32 грн. 
2.2. За висновком суду першої інстанції, застосований вид забезпечення позову є адекватним і співмірним заявленим позовним вимогам та прямо стосується предмету спору. 
2.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 залишено без змін Господарського суду Одеської області від 28.03.2025, погодившись з висновками місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення заяви ліквідатора ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" про забезпечення позову.

3. Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи
3.1.  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025, ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2025 в частині накладення арешту на майно скаржника, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 .
3.2. Скаржник доводить, що судом апеляційної інстанції:
- порушено принцип співмірності, не здійснено реального аналізу балансу інтересів сторін, покладено на скаржника надмірного тягаря, що загрожує його життю, та не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18;
- порушено норми процесуального права, зокрема статті 136, 137 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України;
- надав правовий захист очевидно передчасній позовній вимозі, проігнорувавши висновки, викладені у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2024;
- не встановив на наявність повного складу господарського правопорушення, не надав оцінки доказам, що свідчать про повний розрив причинно-наслідкового зв`язку та відсутність вини скаржника.

4. Позиція інших учасників щодо касаційної скарги
4.1. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" у відзиві заперечував проти доводів касаційної скарги, зазначаючи про її необґрунтованість, просив Суд залишити скаргу без задоволення, а ухвалені судами попередніх інстанцій рішення - без змін, зокрема, зазначаючи наступне:
- вжитті заходи забезпечення позову у даній справі є співмірні із заявленими позовними вимогами;
- скаржником не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення позову;
- оскільки виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог про покладення субсидіарної й солідарної відповідальності та стягнення на користь ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" солідарно з відповідачів 13282183,32 грн, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матимуть відповідачі необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане з предметом позову;
- арешт рухомого та нерухомого майна відповідача-1 не позбавляє останнього права власності на нього, а такий арешт може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову або виконання відповідачами чи окремо кимось із них, зокрема, відповідачем-1, свого солідарного обов`язку перед позивачем.
4.2. Ліквідатор ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" арбітражний керуючий Степаненко І. Є. у відзиві просила Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, звертаючи увагу Суду на таке:
- суди дійшли вірного висновку про те, що застосування обраного ліквідатором заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язано із предметом позову;
- посилання скаржника на неспівмірність вжитого заходу забезпечення позову повністю не відповідає фактичним обставинам справи та усталеній судовій практиці у подібних справах;
- обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав скаржника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника;
- доводи касаційної скарги, які стосуються безпосередньо заяви про покладення на скаржника субсидіарної та солідарної відповідальності, не повинні прийматися Судом до уваги, оскільки при вирішенні питання щодо забезпечення позову не надається оцінка обґрунтованості позову.

5. Позиція Верховного Суду
5.1. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою задоволено заяву про забезпечення позову, та постанова апеляційного суду, якою вказану ухвалу залишено без змін, в частині застосованих судом заходів забезпечення позову до ОСОБА_1 .
5.2. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, Верховний Суд виходить з того, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
5.3. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
5.4. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
5.5. Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети, підстав та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 910/1686/24, від 26.08.2024 у справі № 922/1454/24, від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23 тощо.
5.6.  У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
5.7. Верховний Суд виходить з того, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду у постановах від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24, від 04.09.2024 у справі № 915/249/24, від 15.01.2025 у справі № 904/1803/24). 
5.8. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
5.9. Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (див. пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23).
5.10. Як убачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є вимоги позивача до відповідачів про: покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності за вимогами кредитора у справі № 916/615/24 про банкрутство ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ"; покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" перед кредиторами на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 винних в доведені до банкрутства вказаного товариства; стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 13 282 183,32 грн на користь ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ".
5.11. Місцевий господарський суд за заявою ліквідатора ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" вжив заходи забезпечення позову, наклавши арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в межах суми стягнення у розмірі 13 282 183,32 грн. 
5.12. За висновком суду першої інстанції, застосований ним вид забезпечення позову є адекватним, тобто, співмірним вимогам, на забезпечення яких він вживається та прямо стосується предмету спору щодо стягнення грошових коштів у розмірі 13 282 183,32 грн.
5.13. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком, врахувавши серед іншого те, що за наслідками проведення процедури банкрутства у справі № 916/615/24 було встановлено відсутність у боржника (ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ") активів для погашення кредиторських вимог.
5.14. Скаржник вказує на те, що залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було порушено принцип співмірності застосованих заходів забезпечення позову, не здійснено реального аналізу балансу інтересів сторін та покладено на скаржника надмірний тягар, що загрожує його життю, а також не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 щодо визначення співмірності заходів забезпечення позову із негативними наслідками, які можуть настати внаслідок вжиття таких заходів.
5.15. З цього приводу колегія суддів зазначає таке. Зі змісту оскаржуваних у цій справі рішень слідує, що під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову судами враховано існування спору між сторонами стосовно застосування солідарної та субсидіарної відповідальності та стягнення солідарно з відповідачів на користь ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" коштів у сумі 13 282 183,32 грн. 
5.16. Також суди попередніх інстанцій прийняли до уваги, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення вимог заяви ліквідатора ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності на керівника, засновника та третю особу, яка мала вплив на діяльність ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ", в межах суми стягнення 13282 83,32 грн безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у вказаних осіб грошових коштів або майна для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі.
5.17. Колегія суддів вважає помилковим твердження в касаційній скарзі щодо невиправданого обмеження майнових прав скаржника у зв`язку із застосованими заходами забезпечення позову, адже обрані позивачем та застосовані місцевим господарським судом заходи забезпечення позову відповідають предмету заявленого позову, їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
5.18. В касаційній скарзі, зокрема, вказано про залишення судами попередніх інстанцій поза увагою того факту, що грошові кошти є різновидом майна, у зв`язку з чим їх арешт унеможливлює використання коштів за життєво важливим призначенням.
5.19. З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями частини третьої статті 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
5.20. Грошові кошти є різновидом майна відповідно до глави 13 ЦК України, тому одночасне накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти в межах суми позову не є подвійним забезпеченням позову. Такий захід забезпечення позову є обґрунтованим за наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 759/22148/24).
5.21. У розглядуваному випадку ухвалою місцевого господарського суду чітко вказано про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів. Відомостей про накладення арешту на грошові кошти відповідачів або конкретно скаржника в оскаржуваних судових рішеннях не наведено.
5.22. Крім того, арешт має тимчасовий характер та може бути скасований в порядку, визначеному статтею 145 ГПК України. За клопотанням учасника справи суд також може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим (стаття 143 ГПК України).
5.23. Зазначене є додатковою гарантією прав скаржника, який за умови виникнення певних обставин та / або припинення дії обставин, що існували на момент забезпечення позову, вправі звернутися до суду та ініціювати питання про скасування чи заміну відповідного заходу забезпечення позову (подібний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 16.09.2024 у cправі № 927/997/23, від 14.01.2025 у cправі № 915/559/24).
5.24. Як арешт коштів, так і арешт іншого майна, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення коштів, має на меті подальше звернення стягнення на майно у разі задоволення позову.
5.25. Застосовані у розглядуваному випадку заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору, з метою зупинення та запобігання вчиненню під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в межах цього спору. 
5.26. Дійшовши вказаного висновку, колегія суддів відхиляє протилежні аргументи касаційної скарги як помилкові.
5.27. Не можуть бути прийняті до уваги посилання у касаційній скарзі на ряд постанов Верховного Суду, оскільки висновки, які цитує скаржник, підлягають урахуванню судами залежно від встановлених обставин наявності чи відсутності підстав для застосування певного заходу забезпечення позову у конкретному випадку.
5.28. Як зазначалося вище, універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову не існує, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) напряму залежить від фактичних обставин кожного господарського спору (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 912/1711/20).
5.29. Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет належності, допустимості, вірогідності та достовірності (див. також постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 915/249/24, від 15.01.2025 у справі № 904/1803/24).
5.30. Таким чином, виокремлення скаржником висновків з постанов суду касаційної інстанції, без урахування змісту спірних правовідносин, конкретних обставин справи та наявних доказів у справі, з огляду на які ухвалювалися рішення у справах, перелік яких наведено в касаційній скарзі, жодним чином не може вважатися свідченням порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при застосуванні відповідних заходів забезпечення позову за встановлених фактичних обставин цієї справи щодо наявності підстав їх вжиття.
5.31. При цьому зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції невідповідності викладених у ній висновків, наведеним відповідачем у касаційній скарзі висновкам суду касаційної інстанції, Верховний Суд не вбачає.
5.32. Отже, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із доведеності фактичних обставин, із якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову, зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, співмірністю та адекватністю вжитих заходів забезпечення позову у співвідношенні з предметом заявлених позовних вимог немайнового характеру, збалансованості інтересів сторін.
5.33. Щодо решти аргументів касаційної скарги, які за своїм змістом стосуються суті поданої ліквідатором ТОВ "АМБРА ІНВЕСТ ЮКРЕЙНІНГ" арбітражним керуючим Степаненко І. Є. заяви про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності, вони не можуть бути враховані у даному касаційному провадженні.
5.34. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
5.35. Фактично суть викладених у касаційній скарзі доводів полягає у незгоді скаржника із застосуванням судами попередніх інстанцій відповідних заходів забезпечення позову щодо ОСОБА_1 , зводиться до його власного тлумачення наведених в оскаржуваній постанові апеляційної інстанції висновків із посиланням на їх невідповідність висновкам Верховного Суду та свідчить про спонукання до здійснення переоцінки фактичних обставин щодо їх вжиття на свою користь, що мало б наслідком ухвалення протилежного судового рішення з цього питання.
5.36. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування ухвалених судами попередніх інстанцій рішень, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази, вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним.
5.37. До того ж встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
5.38. За відсутності належного обґрунтування порушення судами попередніх інстанцій, і зокрема, апеляційним господарським судом процесуальних норм, яке б підтвердилось при касаційному оскарженні, такі доводи не можуть бути підставою для скасування ухвалених у цій справі судових рішень.
5.39. Ураховуючи вище викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для накладення арешту на майно та кошти відповідачів в межах ціни позову у цій справі, позаяк такі заходи є розумними, адекватними та співмірними з предметом спору, сприятимуть досягненню балансу інтересів сторін та фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову, і як наслідок у такому випадку забезпечать ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
5.40. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
5.41. За змістом статті 236 ГПК України судове рішення повинно ухвалюватися судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.42. За змістом наведеного у касаційній скарзі обґрунтування, скаржником не доведено невідповідність оскаржуваного рішення апеляційного господарського суду вищезгаданим критеріям, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення касаційної скарги.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
6.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.3. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення заяви про забезпечення позову (в оскаржуваній частині), у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного господарського суду - без змін.
6.4. Зважаючи на відмову у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2025 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.03.2025 у справі № 916/1194/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Васьковський
Судді К.М. Огороднік 
В.Я. Погребняк