ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 760/9401/13-ц 
провадження № 61-16150св24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 

учасники справи: 
заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
заінтересована особа (боржник) -  ОСОБА_1 , 

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І. у справі за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст заявлених вимог 

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із заявою, у якій просило видати дублікат виконавчого листа № 2-612/14, виданого Солом`янським районним судом міста Києва стосовно боржника ОСОБА_1 на виконання рішення цього суду від 03 березня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 51 274,42 дол. США, що еквівалентно 409 836,43 грн, та пені у розмірі 5 407,99 грн, а також поновити строк для пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Солом`янський районний суд міста Києва у складі судді Верещінської І. В. ухвалою від 15 травня 2024 року у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» відмовив. 

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, зокрема не довів існування об`єктивних і непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному зверненню з відповідним виконавчим документом. 

Суд установив, що рішення у справі № 2-612/14 ухвалено 03 березня 2014 року, виконавчі листи видано 15 серпня 2014 року, тоді як із запитом до органу державної виконавчої служби щодо стану виконання рішення стягувач звернувся лише у 2016 році. Водночас після отримання відповіді органу державної виконавчої служби 23 жовтня 2023 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання лише у лютому 2024 року. 

За таких обставин суд дійшов висновку, що тривала бездіяльність заявника свідчить про відсутність належного контролю за виконанням судового рішення та недобросовісну реалізацію процесуальних прав. Доказів вчинення усіх можливих і залежних від стягувача дій, спрямованих на своєчасне пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник суду не надав, що виключає можливість визнання причин пропуску строку поважними. 

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник АТ «УкрСиббанк» адвокат Гладиш Я. М. 24 червня 2024 року подала апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, яка надійшла до Київського апеляційного суду 26 червня 2024 року. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника АТ «УкрСиббанк» адвоката Гладиш Я. М. на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року повернув заявнику. 

Суд апеляційної інстанції мотивував ухвалу тим, що на підтвердження своїх повноважень адвокат Гладиш Я. М. надала ордер, який оформлено з порушенням вимог, установлених Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення № 41). Зокрема, поданий ордер не згенерований у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному вебсайті Національної асоціації адвокатів України та не містить обов`язкового реквізиту - двовимірного штрих-коду (QR-коду) з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України. 

Інших належних і допустимих документів, які б підтверджували повноваження адвоката Гладиш Я. М. на представництво інтересів АТ «УкрСиббанк» у Київському апеляційному суді, матеріали справи не містять. 

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її підписувати, у зв`язку з чим вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У грудні 2024 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» подало на підставі абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з мотивів неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права. 

Заявник зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Гладиш Я. М. набула право на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується відповідним свідоцтвом та посвідченням, а отже, має гарантоване законом право здійснювати представництво інтересів клієнтів у суді. 

На підтвердження повноважень адвоката діяти в інтересах АТ «УкрСиббанк» заявник посилається на договір про надання правової допомоги від 01 жовтня 2018 року, угоду від 13 квітня 2020 року про заміну сторони у вказаному договорі, а також довіреності від 04 січня 2021 року № 0401/21 та від 01 серпня 2024 року № 27-1-01/8653, видані на ім`я Гладиш Я. М., які, на думку заявника, підтверджують надання їй повноважень на представництво інтересів банку в судах та у виконавчому провадженні. 

АТ «УкрСиббанк» також зазначає, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Встановлення надмірних процесуальних формальностей, зокрема щодо оформлення ордера, не повинно призводити до необґрунтованого обмеження такого права. 

Крім того, заявник посилається на пункт 4 рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, яким було дозволено адвокатам до 01 січня 2022 року використовувати типову форму ордера, виготовлену друкарським способом, а також на частину першу статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої документами, що посвідчують повноваження адвоката, можуть бути, зокрема, договір про надання правничої допомоги, довіреність або ордер. 

На переконання заявника, невідповідність форми ордера вимогам зазначеного Положення не може бути самостійною підставою для повернення апеляційної скарги, оскільки повноваження адвоката підтверджуються також іншими належними документами. При цьому право адвоката на здійснення професійної діяльності не припинено і не обмежено, а відомості про нього не виключені з Єдиного реєстру адвокатів України. 

Окрім того, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не викликав представника АТ «УкрСиббанк» для надання пояснень та не витребував додаткових документів з метою перевірки повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу, що, на його думку, свідчить про формальний підхід суду до вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги. 

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 05 грудня 2024 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Солом`янського районного суду міста Києва. 

28 травня 2026 року матеріали справи № 760/9401/13-ц надійшли до Верховного Суду. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги. 

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи. 

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59). 

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»). 

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. 

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України. 

За правилами частини третьої та пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися. 

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено. 

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 

Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними (частини перша та четверта статті 60 ЦПК України). 

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». 

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України). 

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. 

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Керуючись змістом частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України). 

Згідно з пунктами 4, 5, 9, 11 Положення № 41 ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності). Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. 

У пункті 12 Положення № 41 передбачено, що ордер повинен містити такі реквізити: 12.1. Серію, порядковий номер ордера; 12.2. Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; 12.3. Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; 12.4. Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); 12.5. Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01 січня 2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; 12.6. Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); 12.7. Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; 12.8. Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; 12.9. Дату видачі ордера; 12.10. Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); 12.11. Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); 12.12. Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням. Під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись відповідно до пункту 10 цього Положення; 12.13. Двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України; 12.14. Реквізити 12.1, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці. 

На підтвердження своїх повноважень адвокат Гладиш Я. М. додала до апеляційної скарги копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27 вересня 2018 року серії КВ № 6204, а також ордер від 21 листопада 2021 року серії АА № 0015511, який не згенерований у відповідному розділі особистого кабінету адвоката на офіційному вебсайті Національної асоціації адвокатів України та не містить обов`язкового реквізиту - двовимірного штрих-коду (QR-коду) з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України. 

З урахуванням приписів Положення № 41 зазначений штрих-код (QR-код) є обов`язковим реквізитом ордера незалежно від форми його виготовлення - паперової чи електронної. Ордер із таким реквізитом формується виключно в «Особистому кабінеті адвоката» на офіційному вебсайті Національної асоціації адвокатів України, а належно оформлений ордер може бути скріплений кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог законодавства та положень, що регулюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. 

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 360/1839/19 (провадження № 61-15933ск23), від 01 травня 2024 року у справі № 607/44/22 (провадження № 61-5957ск24), від 19 травня 2025 року у справі № 243/811/22 (провадження № 61-6048ск25), від 27 травня 2025 року у справі № 473/3567/24 (провадження № 61-6269ск25), від 23 лютого 2026 року у справі № 759/17095/24 (провадження № 61-1625ск26) та інших судових рішеннях. 

Отже, доданий до апеляційної скарги ордер не є належним і допустимим документом, який підтверджує повноваження адвоката Гладиш Я. М. на представництво інтересів АТ «УкрСиббанк» у Київському апеляційному суді. 

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її підписувати, у зв`язку з чим вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику. 

Доводи касаційної скарги про належне підтвердження повноважень адвоката Гладиш Я. М. не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень вона додала до апеляційної скарги виключно копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер. Водночас поданий ордер не відповідає вимогам Положення № 41, оскільки не містить обов`язкового реквізиту - QR-коду та не згенерований у встановленому порядку через «Особистий кабінет адвоката», що виключає можливість визнання його належним і допустимим доказом повноважень представника. 

Інших документів, передбачених статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема договору про надання правничої допомоги чи довіреності, які б підтверджували повноваження адвоката на представництво інтересів АТ «УкрСиббанк» саме у Київському апеляційному суді, до апеляційної скарги не додано. 

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги щодо надмірного формалізму та порушення права на доступ до правосуддя, оскільки встановлення процесуальних вимог до підтвердження повноважень представника спрямоване на забезпечення належної ідентифікації особи представника та запобігання зловживанням процесуальними правами. Такі вимоги є чіткими, передбачуваними та однаково застосовуються до всіх учасників процесу, а тому їх дотримання не може розцінюватися як необґрунтоване обмеження права на доступ до суду. 

Крім того, доводи про те, що суд апеляційної інстанції мав витребувати додаткові документи або викликати представника для надання пояснень, є безпідставними, оскільки обов`язок доведення належності повноважень представника покладається на особу, яка подає апеляційну скаргу. Ненадання належних доказів на підтвердження таких повноважень має процесуальні наслідки, визначені ЦПК України, зокрема повернення апеляційної скарги як підписаної особою, яка не має права її підписувати. 

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги, а доводи касаційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали. 

Водночас із матеріалів справи вбачається, що після постановлення оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції заявник повторно подав апеляційну скаргу на ту саму ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку з чим Київський апеляційний суд ухвалою від 16 грудня 2024 року, постановленою відповідно до статті 359 ЦПК України, відкрив апеляційне провадження та здійснив перегляд відповідного процесуального судового рішення по суті, ухваливши постанову від 26 лютого 2025 року. 

За таких обставин право заявника на апеляційний перегляд, гарантоване статтями 353, 354 ЦПК України, було фактично реалізовано, що свідчить про відсутність порушення його права на доступ до правосуддя та спростовує доводи касаційної скарги про надмірний формалізм суду апеляційної інстанції. Оскаржувана ухвала не призвела до остаточного позбавлення заявника можливості апеляційного перегляду судового рішення, а лише зумовила необхідність дотримання встановлених процесуальним законом вимог щодо належного оформлення апеляційної скарги. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення. 

Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
		
	А. І. Грушицький	
		
	І. В. Литвиненко