Справа №583/143/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Плотникова Н. Б.	
Номер провадження 33/816/1178/26 	Суддя-доповідач Клімашевська І. В. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Клімашевська І.В., за участі секретаря – Кравченко Д.І., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Котляревського С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Котляревського Сергія Олександровича на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А:
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що він: 
- 07.01.2026 року о 22 год. 45 хв. в м. Охтирка по пров. Табірний, 6 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України;
- 07.01.2026 року о 22 год. 45 хв. в м. Охтирка по пров. Табірний, 6, керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_2 , заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, допустив наїзд на автомобіль Фольксваген Поло д.н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований на парковці та належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п. 10.9 ПДР України.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2026 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту, зокрема те, що відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про виклик в якості свідків працівників поліції, які складали відповідні адміністративні протоколи. Окрім того, судом не взято до уваги той факт, що працівниками поліції не опитано дівчину ОСОБА_1 , яка була єдиним свідком, яка б могла підтвердити чи спростувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Натомість, суд під час допиту свідка ОСОБА_4 не взяв до уваги, що події, про які йдеться у протоколах, відбувались після 23.00 год, а свідок проживає на 8 поверсі і в судовому засіданні підтвердив, що не бачив, хто саме керував транспортним засобом. Наголошував на тому, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, а сплата ним збитків потерпілій ОСОБА_2 не є визнанням та підтвердженням вини, адже ОСОБА_1 оплатив збитки так як вони є незначними та з принципу добросусідства. До того ж, самого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння недостатньо для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, адже факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є лише припущенням поліцейських.
В судовому засіданні захисник доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, відповідно до вимог ст. 277-2 КУпАП клопотань про відкладення не подавав, а його захисник не заперечував слухати справу без участі ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши захисника, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаних правопорушень, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколів про адміністративне правопорушення, поясненнями потерпілої, свідка та відеозаписів, які було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, суд не погоджується з позицією апелянта, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання його винуватим, з огляду на наступне.
Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містять чіткого визначення терміну «керування транспортним засобом».
Таке визначення наведено лише в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
У даному випадку, суд першої інстанції, дослідивши відомості, що містяться на долученому до матеріалів справи відео, дійшов вірних висновків про те, що ОСОБА_1 у вказаний в протоколах день і час керував транспортним засобом.
Зокрема, з відео вбачається, що працівники поліції приїжджають на місце події з приводу ДТП. У дворі будинку припарковано декілька автомобілей, біля яких стоять люди. На запитання з приводу виклику потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_4 вказують на ОСОБА_1 як водія транспортного засобу ВАЗ-2107, який пошкодив інший транспортний засіб. При цьому, свідок повідомляє, що бачив зі свого будинку, як транспортний засіб ВАЗ ганяв по двору будинку і за кермом був цей хлопець ( в цей момент він знову вказує на ОСОБА_1 ). Після чого свідок почув удар об інше авто, вийшов, сфотографував номер і машину. Після цього вони з потерпілою викликали працівників поліції.
При цьому, допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла пояснила, що ОСОБА_1 відшкодував їй та її чоловіку матеріальні збитки.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
Слід зазначити, що чинний КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоч й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Тобто, суд оцінює всі докази в справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом (ст. 252 і 280 КУпАП).
За таких обставин, сукупністю вищезазначених доказів підтверджується факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.
При цьому, захисником зазначалось, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту, зокрема: щодо виклику в якості свідків працівників поліції, які складали відповідні адміністративні протоколи, а також той факт, що працівниками поліції не опитано дівчину ОСОБА_1 , яка була єдиним свідком, яка б могла підтвердити чи спростувати факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
У відповідь на вказане апеляційний суд звертає увагу, що спростування заперечень сторони захисту щодо всіх цих питань , суд першої інстанції детально виклав у своєму рішенні та проаналізував їх в сукупності як між собою так і з дослідженими письмовими доказами. 
З такими доводами погоджується і апеляційний суд, додатково наголошуючи, що інспектор, який складав протокол, не є свідком в розумінні положень КУпАП, а виступає як особа, яка уповноважена на складання відповідних матеріалів, а вся необхідна інформація щодо процедури проведення огляду та оформлення ДТП повністю зафіксована на відеозаписі, який доданий до матеріалів справи.
Щодо того, що працівниками поліції не була допитана дівчина ОСОБА_1 , яка перебувала з ним поряд, то слід зазначити, що з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції декілька раз запитують у самого ОСОБА_1 , як їм зв`язатись з цією дівчиною і чи можуть вони пройти у квартиру, щоб з нею побалакати. На що ОСОБА_1 категорично заперечує, зазначаючи, що «ви у квартиру не зайдете. Я вас не пущу. Не чіпайте і не засмучуйте її». Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відсутні підстави вважати, що з урахуванням наведених вище доказів вини ОСОБА_1 , вказаний свідок міг би повідомити такі обставини, які б кардинально вплинули на викладені в постанові судді висновки.
Щодо того, що свідок ОСОБА_4 спостерігав про події з балкону і надворі була темна пора, то суд не вбачає підстав не довіряти показам вказаного свідка через ці обставини.
Крім того, апелянтом зазначалось, що самого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння недостатньо для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, адже факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є лише припущенням поліцейського і не підтверджується доказами.
В той же час, як було зазначено вище, апеляційний суд вважає доведеним той факт, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і у працівників поліції після виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння були наявні всі підстави запропонувати останньому пройти огляд на стан сп`яніння. 
При цьому закон не ставить у залежність притягнення особи до відповідальності за керування т/з у стані сп`яніння від того, чи передувала цьому безпосередня зупинка автомобіля поліцейським. Так само, законодавство не містить вимоги, що виявлення та фіксація правопорушень, передбачених зокрема ст. 124, 130 КУпАП, можливі виключно після здійснення уповноваженою особою зупинки т/з у передбачених Законом України «Про Національну поліцію» випадках. Факт перебування особи за кермом у стані сп`яніння може бути встановлений і після настання події самого правопорушення.
Сукупність всіх фактичних обставин справи та аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, що за вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_1 керував т/з з ознаками алкогольного сп`яніння і в подальшому відмовився від проходження огляду та вчинив ДТП, оскільки будь-який наявний у справі обґрунтований сумнів був спростований фактами, встановленими в судовому засіданні на підставі належних, достовірних, допустимих і достатніх доказів.
Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –
П О С Т А Н О В И Л А:
Постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Суддя Сумського апеляційного суду	Клімашевська І. В.