Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року № 520/629/26 

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМГІДРОМАШ" (пр-т Льва Ландау, буд. 151,м. Харків, 61128, код ЄДРПОУ14094559) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ43983495) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕМГІДРОМАШ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просить суд:
- скасувати податкове повідомлення – рішення від 4 листопада 2025 року №00502910708 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог позивачем вказано, що на момент виникнення обов`язку зі сплати арбітражного збору платник податків об`єктивно не мав правових підстав і фактичної можливості здійснити такий платіж, оскільки виконання цього обов`язку було прямо заборонене нормативно-правовим актом Національного банку України, що є обов`язковим до виконання всіма резидентами. Враховуючи наведене, дії платника податків слід розглядати як такі, що здійснювалися у межах чинного законодавства, а відтак - відсутні правові підстави для застосування до нього будь-яких фінансових санкцій чи донарахування податкових зобов`язань за невиконання зобов`язань, виконання яких було неможливим унаслідок дії державних заборон.
По справі було відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 262 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та отримана ним.
Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, доводи, покладені в обґрунтування позовних вимог, вважає безпідставними та помилковими, а позов, відповідно, таким, що не підлягає задоволенню. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 26.09.2025 № 4324-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМГІДРОМАШ», код ЄДРПОУ 14094559 (далі за текстом – ТОВ «РЕМГІДРОМАШ»), з питання дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним договором поставки від 10.08.2023 № 03/08-23 за період діяльності з 10.08.2023 по 30.09.2025, відповідно до затвердженого переліку питань документальної позапланової виїзної перевірки.
Перевіркою дотримання ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по експортному договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, який укладено з ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан) за період з 10.08.2023 по 30.09.2025, встановлено:
ТОВ «РЕМГІДРОМАШ», в особі директора Писарука С.М., діючого на підставі Статуту - «Продавець», з ТОВ "THE UNITED LABEL" (Республіка Узбекистан), в особі директора Ахмаджонова С.А., діючого на підставі Статуту, - «Покупець», укладено Договір поставки від 10.08.2023 № 03/08-23.
Предмет договору: Продавець зобов`язується виготовити та поставити Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити Товар відповідно до специфікацій до цього договору. Валюта договору: дол. США.
Вартість договору: 1000000,00 дол. США.
Умови поставки: DAP - м. Ташкент.
Термін дії договору: до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного та належного виконання сторонами умов Договору.
Адреса нерезидента: м. Ташкент, Яккасарайський р-н, вул. Кичик Бешагач, буд. 128, ОКЕД:77390, ОКПО: 31469073, ІПН: 309171984.
Банківські реквізити нерезидента: АТБ "КАПІТАЛБАНК", Ташкентський ф-л Республіка Узбекистан, МФО 00445, р/р: НОМЕР_1 .
ТОВ «РЕМГІДРОМАШ», на виконання умов експортного договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, на адресу нерезидента ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан), відвантажено товар (Частини конденсатного насосу КсВ 500, що використовується для забезпечення роботи парової турбіни теплоелектростанцій та виготовляється згідно креслень, УКТЗЕД 8413910090, Корпуси для кулькових або роликових підшипників конденсатного насосу КсВ 500, УКТЗЕД 8483303290, Частини конденсатного насосу КсВ 500, що використовується для перекачування конденсату в парових котлах, УКТЗЕД 8413910090) на загальну суму 168 075,00 дол. США (еквівалент 6 124 122,76 грн), згідно наступних МД:
- від 19.10.2023 № 23UA100340346851U5 на загальну суму 67 315,00 дол. США (еквівалент 2 461 144,10 грн) – граничний строк надходження валютної виручки – 15.04.2024;
- від 01.12.2023 № 23UA100340347379U4 на загальну суму 100 760,00 дол. США (еквівалент 3 662 978,66 грн) – граничний строк надходження валютної виручки – 28.05.2024.
Грошові кошти за відвантажений товар по експортному договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, укладеному з ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан), надійшли на валютний рахунок ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614, на загальну суму 118 075,00 дол. США (еквівалент – 4 651 259,40 грн), у тому числі, на думку відповідача, 70 798,00 дол. США – із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері ЗЕД, чим ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» порушено частину 2 статті 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», із змінами та доповненнями, пункт 142 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами та доповненнями.
Перевіркою встановлено, що станом на 30.09.2025 на порушення частини 2 статті 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», із змінами та доповненнями, пункту 142 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами та доповненнями, валютна виручка на суму 50 000,00 дол. США по договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, укладеному з ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан) у строки, встановлені Національним банком України, на валютні рахунки ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» у банках не надійшла.
В ході проведення перевірки ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» надано запит від 01.10.2025 № б/н про надання документів, які підтверджують проведення розрахунків у законодавчо встановлені строки, або звільняють від відповідальності за порушення строків, визначених пунктом 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, із змінами та доповненнями та пунктом 142 Постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» із змінами та доповненнями, а саме:
1. Документи (у разі наявності) щодо проведення претензійно-позовної роботи (позовні заяви, ухвали та рішення судових органів) по експортному договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23.
2. Висновки Міністерства економіки України (у разі отримання) щодо подовження строків розрахунків по експортному договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23.
3. Належним чином завірену копію сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони контракту або третьої країни відповідно до умов контракту (за наявності);
4. Інші документи, які підтверджують проведення розрахунків по вищевказаним контрактам у законодавчо встановлені строки, або звільняють від відповідальності за порушення строків, визначених пунктом 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5, із змінами та доповненнями та пунктом 142 Постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» із змінами та доповненнями.
Запит отримано 01.10.2025 головним бухгалтером ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» Михайличенко Н.Ю.
У відповідях ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» від 06.10.2025 № 630, від 07.10.2025 № 632 (вх. ГУ ДПС області від 06.10.2025 № 81189/6/ЕКП/53, від 07.10.2025 № 81363/6/ЕКП/53) на вищевказаний запит, зазначено наступне, зокрема:
«ТОВ «Ремгідромаш» звернулось в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті Республіки Узбекистан з позовною заявою про стягнення боргу з ООО "THE UNITED LABEL" м. Ташкент (докази направлення позовної заяви додаються). На час звернення до суду постановою Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 були встановленні обмеження щодо перерахування в тому числі арбітражних зборів в іноземні судові інстанції. ТОВ «Ремгідромаш» не мав законодавчої можливості сплатити арбітражний збір та був вимушений подавати позов разом з клопотанням про його відстрочення або звільнення. До цього часу жодної відповіді з вищевказаної судової установи ми не отримували. В доповнення до листа №630 вiд 06.10.2025, вх. №81189 вiд 06.10.2025 ТОВ «Ремгідромаш» на запит про надання документiв/копiй документiв вiд 01.10.2025 направляє копiю позовної заяви, копiю опису про направлення позовної заяви, чеки на сплатy вiдправлення.»
ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» до Мiжнародного Комерцiйного арбітражного (третейського) суду при Торгово-промисловій палаті Республiки Узбекистан (100047, Республiка Узбекистан, м. Ташкент, вулиця Амира Темура, буд 4, блок 6) 22.07.2024 засобами поштового зв`язку (накладна АТ «Укрпошта» від 22.07.2024 № RA611280974UA) направлено позовну заяву про стягнення заборгованості з нерезидента ТОВ «THE UNITED LABEL» (м. Ташкент, Яккасарайський р-н, вул. Кичик Бешагач, буд. 128), відповідно до експортного договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, у розмірі 96 995,00 дол. США.
ТОВ «Ремгідромаш» надійшло податкове повідомлення-рішення № 00502910708 від 04 листопада 2025 року, що було складено на підставі акту перевірки від 14.10.2025 року № 39618/20-40-07-08-05/14094559.
ТОВ «Ремгідромаш» не погоджується з висновками вищевказаного акту перевірки та з накладеними штрафними санкціями податковим-повідомленням рішенням № 00502910708 від 04 листопада 2025 року вважає його таким, що не відповідає висновкам матеріального права.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
За змістом підпунктів 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 62 ПК України визначено, що одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Згідно з пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності; є контролюючий орган.
Таким чином, Податковим кодексом України визначено, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон України «Про валюту і валютні операції», зокрема його стаття 13, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею.
Відтак, пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог Податкового кодексу України є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України.
Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Як передбачено ст. 3 ЗУ "Про валюту і валютні операції" відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону. Закони України та інші нормативно-правові акти валютного законодавства, що встановлюють нові обов`язки для суб`єктів валютних операцій або погіршують їхнє становище, не мають зворотної сили. У разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акта Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.
В силі положень частини другої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).
Пунктом 21 Положення №5 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Положеннями пункту 23 розділу II Положення № 5 передбачено, що розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
Відповідно до ч.5 ст.13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час проведення перевірки було встановлено наступне.
ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» - «Продавець», з ТОВ "THE UNITED LABEL" (Республіка Узбекистан) - «Покупець», укладено Договір поставки від 10.08.2023 № 03/08-23. Предмет договору: Продавець зобов`язується виготовити та поставити Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити Товар відповідно до специфікацій до цього договору. Валюта договору: дол. США.
ТОВ «РЕМГІДРОМАШ», на виконання умов експортного договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, на адресу нерезидента ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан), відвантажено товар.
Грошові кошти за відвантажений товар по експортному договору поставки від 10.08.2023 №03/08-23, укладеному з ТОВ «THE UNITED LABEL» (Республіка Узбекистан), надійшли на валютний рахунок ТОВ «РЕМГІДРОМАШ» № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614, на загальну суму 118 075,00 дол. США (еквівалент – 4 651 259,40 грн), у тому числі, 70 798,00 дол. США – із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків у сфері ЗЕД.
Судовим розглядом встановлено, що згідно п. 2.1. Договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23 (далі - Договір поставки) постачальник зобов`язується здійснити постачання Товару у строк, зазначений у п. 1.4. Договору за умови своєчасної оплати авансового платежу згідно з п. 5.2. Договору.
Пунктами 5.1, 5.2 Договору поставки визначено, що покупець здійснює оплату за Товар шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений у Договорі. Валютою платежу є "долар США". Оплата за Товар здійснюється так: 50% передоплата протягом 20 банківських днів після реєстрації Договору та Специфікацій до нього в уповноважених органах Республіки Узбекистан, 50% протягом 10 діб після отримання вантажу. Порядок оплати може бути змінений для кожної партії Товару відповідно до Специфікації.
Крім того, відповідно до п.п.8.3-8.5. Договору поставки сторонами погоджено, що усі суперечки, розбіжності чи вимоги, що виникають з цього Договору (угоди) або у зв`язку з ним, у тому числі стосовно його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті Республіки Узбекистан відповідно до його Регламенту. Під час розгляду спорів застосовним правом за цим Договором буде право Республіки Узбекистан. До цього Договору застосовується матеріальне і процесуальне право Республіки Узбекистан. Спори та розбіжності, які можуть виникнути під час виконання Договору, будуть по можливості вирішуватись шляхом переговорів між сторонами. Неврегульовані сторонами спори підлягають вирішенню за місцезнаходженням Покупця на основі чинного законодавства Республіки Узбекистан.
Так, судом встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що позивач звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Республіки Узбекистан з позовною заявою про стягнення боргу з ООО "THE UNITED LABEL" м. Ташкент. 
22.07.2024 засобами поштового зв`язку (накладна АТ «Укрпошта» від 22.07.2024 № RA611280974UA) направлено позовну заяву про стягнення заборгованості з нерезидента ТОВ «THE UNITED LABEL» (м. Ташкент, Яккасарайський р-н, вул. Кичик Бешагач, буд. 128), відповідно до експортного договору поставки від 10.08.2023 № 03/08-23, у розмірі 96 995,00 дол. США.
Суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
В свою чергу, підпунктом 6 пункту 1 статті 1 Європейської Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961, яка ратифікована Україною, зазначено, що термін "арбітраж" визначає розгляд спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж), так і постійними арбітражними органами.
Положеннями ст.4 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено право сторін арбітражної угоди на власний розсуд, зокрема, призначати арбітрів або встановлювати, у разі виникнення якої-небудь суперечки, методи їх призначення; встановлювати місцезнаходження арбітражного суду; встановлювати правила процедури, яких повинні дотримуватися арбітри.
Частиною 1 ст.4 Конвенції встановлено, що сторони арбітражної угоди можуть на власний розсуд: передбачати передачу спорів на розгляд постійного арбітражного органу; у цьому разі розгляд спорів буде здійснюватися у відповідності з регламентом такого органу; передбачати передачу спорів на розгляд арбітражу по даній справі (арбітраж ad hoc) і у цьому випадку, зокрема: призначати арбітрів або встановлювати, у випадку виникнення якого-небудь спору, методи їх призначення; встановлювати місцезнаходження арбітражного суду; встановлювати правила процедури, яких повинні дотримуватись арбітри.
Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції сторони можуть на свій розсуд встановлювати за спільною згодою право, яке належить застосовуватись арбітрами при рішенні спору по суті.
Частиною 2 ст.1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.
Статтею 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що для цілей цього Закону: «арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону); «третейський суд» - одноособовий арбітр або колегія арбітрів; «суд» - відповідний орган судової системи держави.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що цей Закон не зачіпає дії будь-якого іншого закону України, в силу якого певні спори не можуть передаватися до арбітражу або можуть бути передані до арбітражу тільки згідно з положеннями іншими, ніж ті, що є в цьому Законі.
З огляду на зміст вищенаведених нормативних актів, під судом, переліченим у ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, Міжнародний комерційний арбітражний суд.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №810/248/18.
Враховуючи, що позивач звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Республіки Узбекистан із позовною заявою про стягнення боргу у зв`язку із порушенням зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом ООО "THE UNITED LABEL" м. Ташкент, то за таких підстав нарахування податковим органом пені позивачу є безпідставним.
Пунктами 112.1, 112.2 статті 112 ПК України встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Відповідно до пункту 112.7 ПК України, усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2020 у справі № 640/4563/19, валютне правопорушення фактично є правовою підставою юридичної відповідальності, а відтак, як і будь-яке інше правопорушення, характеризується сукупністю об`єктивних і суб`єктивних ознак, що утворюють його склад. Об`єктивна сторона становить собою сукупність зовнішніх ознак, що характеризують дане правопорушення, таких як: протиправне діяння (дія чи бездіяльність) суб`єкта права, його шкідливі наслідки, причинно-наслідковий зв`язок між діянням і його результатом. В свою чергу, суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. За умови відсутності хоча 6 одного елемента суб`єктивної чи об`єктивної сторони діяння, хоч і не перестає бути неправомірним, однак втрачає статус правопорушення та, відповідно, не може бути підставою для застосування до суб`єкта державно-правового примусу у вигляді юридичної відповідальності певного виду та міри. Наведені обставини мають бути встановлені як такі, що є ключовими при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування до резидента - учасника зовнішньоекономічних відносин фінансової відповідальності за порушення граничних строків розрахунків при імпорті/експорті товарів/послуг.
Крім того, вищезазначене підтверджується й висновками Конституційного Суду України у Рішенні по справі № 3-133/2021(299/21) від 26 листопада 2025 року. Так в своєму Рішенні Конституційний суд України зазначає:
«…6.1. Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що наведені в Конвенції поняття „кримінальне обвинувачення“ та „кримінальне правопорушення“ мають „автономне значення“, від якого залежить поширення конвенційних гарантій, установлених для правовідносин щодо притягнення суб`єктів до кримінальної відповідальності.
Конституційний Суд України, застосовуючи подібний підхід до розуміння Конституції України, нагадує, що «у практиці Європейського суду з прав людини критеріями, на підставі яких установлюється, чи має застосовуватися кримінальний аспект статті 6 Конвенції, є: 1) юридична кваліфікація діяння в національному законодавстві (тобто з`ясування того, як кваліфікують діяння в національному праві: кримінальне правопорушення (злочин), адміністративне правопорушення, дисциплінарне тощо); 2) природа правопорушення; 3) характер і суворість (ступінь тяжкості) покарання, що його може бути застосовано до особи [рішення у справі Engel and others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), § 82, § 83] . При цьому перший критерій є лише початковим і не має визначального значення. Водночас другий та третій критерії є вирішальними для з`ясування того, чи підпадає діяння під „кримінальне правопорушення“ в розумінні Конвенції. Для застосування статті 6 Конвенції в кримінальній ділянці достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось „кримінальним“ з погляду Конвенції або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до „кримінальної“ ділянки [рішення у справі Lutz v. Germany від 25 серпня 1987 року (заява № 9912/82), § 55]» [третє - шосте речення абзацу третього пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021].
Європейський суд з прав людини також зазначав, що фінансові стягнення, зокрема штрафи, можуть бути співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справах Bendenoun v. France від 24 лютого 1994 року (заява № 12547/86), § 47; Jussila v. Finland від 23 листопада 2006 року (заява № 73053/01), § 32; A. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08), §§ 40, 41, 42].
Конституційний Суд України звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, за якою „хоча немає жодних сумнівів щодо важливості податку для дієвого функціонування держави, Суд не переконаний, що усунення процесуальних гарантій під час накладення штрафних санкцій у цій ділянці є потрібним для підтримання дієвості фіскальної системи або дійсно це можна розглядати як те, що відповідає духу та меті Конвенції“ [рішення у справі Jussila v. Finland від 23 листопада 2006 року (заява № 73053/01), § 36].
6.2. Конституційний Суд України бере до уваги, що оспорюваний припис Кодексу допускає застосування значних розмірів штрафів, і його метою є не грошова компенсація за завдану шкоду, а покарання й запобігання повторному вчиненню правопорушень; зазначений штраф застосовують відповідно до припису права, що є загальним правилом. Наведене в сукупності вказує на суть санкції в оспорюваному приписі Кодексу, яка може бути визнана співмірною з кримінальним покаранням.
Конституційний Суд України висновує, що застосування до платника податків санкції, яка за своєю природою є співмірною з кримінальним покаранням, має поєднуватись із обов`язком законодавця врегулювати порядок притягнення до відповідальності в такий спосіб, який втілював би для відповідного суб`єкта гарантії, установлені Конституцією України, а саме принцип індивідуалізації юридичної відповідальності (частина друга статті 61) та принцип презумпції невинуватості (стаття 62).
7. Відповідно до Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер (частина друга статті 61). Конституційний Суд України акцентує, що цей конституційний принцип є однією з гарантій під час притягнення особи до юридичної відповідальності.
7.1. Такий підхід підтвердив Конституційний Суд України в юридичній позиції, якою встановлено, що для забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно до закону уповноважений орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (перше речення абзацу третього підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015)….»
«….8. Конституційний Суд України зазначає, що з огляду на системну єдність Конституції України принцип індивідуалізації юридичної відповідальності (частина друга статті 61 Конституції України) пов`язаний із принципом презумпції невинуватості (стаття 62 Основного Закону України), та зауважує, що під час застосування санкцій, які за суттю співмірні з кримінальним покаранням, вирішальним є встановлення законодавцем обов`язку для правозастосовного органу довести вину суб`єкта, якого притягують до юридичної відповідальності. У цьому випадку форма (ступінь) вини є однією з тих обставин, яку мають урахувати і контролюючий орган, і суд під час дослідження всіх фактичних і юридичних аспектів справи.
Згідно зі статтею 62 Основного Закону України цей принцип має конкретний механізм, а саме: особу вважають невинуватою у вчиненні злочину і не можуть піддати кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (частина перша); ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (частина друга); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (частина третя).
Конституційний Суд України у своїх юридичних позиціях зазначав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким під час оцінювання доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладено на державу (абзаци другий, третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Із Конституції України випливає, що поняття „вина“ і обов`язок її доведення державними органами є стрижневими для розуміння статті 62 Основного Закону України. Презумпція невинуватості є процесуальною гарантією, яка, зокрема, покладає тягар доказування на правозастосовні органи та передбачає правові презумпції факту й права під час притягнення суб`єкта до відповідальності. Увесь зазначений конституційний принцип презумпції невинуватості, безперечно, буде порушено, якщо законодавче регулювання не міститиме вимоги щодо установлення вини суб`єкта, якого притягують до юридичної відповідальності.
Конституційний Суд України акцентує увагу на тому, що зміна характеру правовідносин контролюючих органів і підприємців - платників податків в аспекті втілення конституційного принципу презумпції невинуватості спричинена потребою у посиленні дієвості верховенства права в економічному житті України, зокрема істотному поліпшенні позицій держави за критеріями Індексу економічної свободи (The Index of Economic Freedom).
З огляду на наведене Конституційний Суд України констатує, що судова практика застосування приписів Кодексу, як і наукова доктрина, формують дискурс упровадження необхідності доведення вини платника податків у податкових правовідносинах. Такий підхід дає можливість утілити конституційні гарантії в порядок притягнення до фінансової відповідальності платника податків у тих випадках, коли доведення вини як істотний елемент складу правопорушення дає змогу індивідуалізувати конкретну справу, тобто реалізувати розсуд та застосувати справедливу санкцію як уповноваженим контролюючим органом, так і судом (суддею)….»
«….9.1. Конституційний Суд України бере до уваги, що законодавець поступово запроваджує вину суб`єкта як елемент складу податкового правопорушення, що обумовлює зростання її ролі в податковому праві. У Кодексі закріплено низку прав платника податків, серед яких, зокрема, право надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, установленому Кодексом (підпункт 17.1.16 пункту 17.1 статті 17).
У пункті 109.1 статті 109 Кодексу закріплено, що „податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, передбачених цим Кодексом“ (абзац перший); „діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи“ (абзац другий).
Крім того, у Кодексі визначено, що особу може бути притягнуто до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених Кодексом (пункт 112.1 статті 112).
Парламент також унормував загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, однією з яких визначено, що особу вважають винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів для їх дотримання; вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважають достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2 статті 112 Кодексу)….»
Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2023 у справі № 200/3458/21, у податковому праві діє принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що з метою забезпечення виконання податкового обов`язку особа вжила всіх передбачених законодавством заходів і її дії (бездіяльність) не мають на меті чогось іншого, крім як виконання вимог податкового законодавства до того часу поки податковими органами не доведено зворотного. Контролюючий орган на підтвердження недобросовісності поведінки платника податків повинен надати відповідні докази та вказати дані, що свідчать про наявність у останнього реальної можливості за допомогою розумних заходів з належною обачністю пересвідчитися в тому, що від його імені здійснюються податкові правопорушення і, що він міг завадити їх вчиненню або їх припинити.
Отже, неналежне виконання договору не є наслідком неправомірних дій позивача, оскільки існування форс-мажорних обставин виключає наявність вини у формі прямого чи непрямого умислу, що є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення валютного зобов`язання.
Таким чином, в межах спірних правовідносин неналежне виконання вимог податкового законодавства відбулося не з вини позивача, а ним вживались відповідні заходи щодо отримання оплати у сфері ЗЕД, що виключає протиправність діянь платника податку, та як наслідок, притягнення його до відповідальності.
Отже, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування пені спірним податковим повідомленням-рішенням.
Решта доводів сторін не мають вирішального значення при вирішенні даної справи по суті.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу може бути вирішено після надання представником позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення остаточного розрахунку та докази понесення таких судових витрат у відповідності до ч.7 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМГІДРОМАШ" (пр-т Льва Ландау, буд. 151,м. Харків, 61128, код ЄДРПОУ14094559) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ 43983495) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 4 листопада 2025 року №00502910708, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМГІДРОМАШ" застосовано пеню за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 3448015,92 грн (три мільйони чотириста сорок вісім тисяч п`ятнадцять гривень 92 копійки).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМГІДРОМАШ" (пр-т Льва Ландау, буд. 151,м. Харків, 61128, код ЄДРПОУ14094559) судовий збір у розмірі 33280,00 грн (тридцять три тисячі двісті вісімдесят гривень).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Заічко О.В.