Справа № 509/6515/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року         с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
за участю: представника позивача, адвоката Кострич М.П.,
представника відповідача, адвоката Ролінського В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 
про
встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2023 ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила: 
Встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2012 року до 30 жовтня 2014 року.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 27.10.2011 р. познайомилася та починаючи з лютого 2012 року почала спільно проживати з відповідачем при цьому з лютого 2012 р. по 31.10.2014 проживали у фактичних шлюбних відносинах до поки не зареєстрували шлюб. Проживаючи разом, з метою покращення своїх житлових умов, сторони у 2013 р. вирішили придбати квартиру у новобудові у розстрочку, яку разом виплачували починаючи з липня 2013 по листопад 2014 року. Позивач вказує, що весь цей час сторони проживали як одна сім`я, мали спільний бюджет, разом вели господарство, відповідач виховував дітей позивачки від попереднього шлюбу, зазначає, що обидва із подружжя працювали на різних ринках, і за рахунок таких коштів виплачували вартість квартири. На підтвердження своїх доводів надає відповідні докази, численні фотознімки та зазначає про наявність свідків, що можуть підтвердити такі доводи.
Відповідач у відзиві, який надійшов до суду 14.05.2024 р. із доводами позовної заяви не погодився з огляду на таке. Вказує, що обставина спільного проживання відповідача та позивачки не відповідає дійсності, зазначає, що відповідач починаючи з 17 років працював на різних важких роботах та заощаджував кошти для придбання квартири. Також зазначає, що ним було придбано автобус для перевезення вантажів Mercedes-Benz Vito, кошти від продажу якого було витрачено для придбання власного житла. Зазначає, що він дійсно спілкувався з позивачкою з лютого 2012 р. по жовтень 2014 р., однак спільного господарства не вели, та спільного побуту не мали. На підтвердження своїх доводів зазначає про наявність свідків.
Ухвалою суду від 30.10.2023 р. відкрито загальне позовне провадження по справі.
Ухвалою суду від 30.10.2023 р. задоволено заяву представника позивача та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 24.07.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсягу просив позов задовольнити. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши пояснення сторін та учасників справи, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляну на наступне.
Судом встановлено, що 09.07.2013 р. між ТОВ «Руніком стройінвест» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № р1274Б. За умовами вказаного договору відповідач придбав майнові права на об`єкт будівництва з наступною передачею йому в натурі частини об`єкта нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_2 (будівельний номер) загальною площею 43,46 кв. м. 
Згідно пункту 5.1. вказаного договору вартість майнових прав становить 292 306, 00 грн
Згідно пункту 5.2 вказаного договору, вартість майнових прав має бути сплачена до 31.12.2014 р. 
Згідно додаткової угоди від 15.12.2014 р. до договору купівлі-продажу майнових прав № р1274Б пункт 4.1. Договору було викладено у новій редакції та зазначено номер квартири АДРЕСА_3 .
З копії наданих позивачем квитанцій, вбачається, що у період часу з 23.07.2013 р. по 18.11.2014 р. ОСОБА_2 на виконання умов вищевказаного договору було сплачено грошові кошти у загальному розмірі 292 327 грн.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 27.08.2015 р. 
31 жовтня 2014 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби ОМУ Юстиції.
15 липня 2025 р. у судовому засіданні допитана свідок сторони позивача ОСОБА_4 , яка повідомила, що є тіткою позивача, повідомила, що сторони познайомилися на хрестинах у жовтні 2011 р., почали зустрічатися, час від часу ночували разом, разом зустріли Новий 2012 Рік, а через кілька місяців після знайомства зняли 1 кімнатну квартиру на АДРЕСА_4 , де сторони проживали разом із донькою позивачки від першого шлюбу. Після цього відповідач дізнався, що у позивачки є друга донька, яка проживає з рідним батьком. Відповідач наполіг на тому, щоб позивачка забрала доньку проживати разом з ними і вони почали проживати в чотирьох. На вказаній квартирі вони зустріли разом Новий 2013 рік і після цього знайшли нову 3 кімнатну квартиру на АДРЕСА_5 . Зміна квартири була обумовлена тим, що квартира на АДРЕСА_4 дорозі була замалою для сім`ї. Коли вони проживали на вказаній квартирі вони вирішили придбати свою власну квартиру за порадою знайомого ріелтора та придбали квартиру під виплату, яку здійснили за 2 роки і після цього розпочали там ремонт. Свідок зазначала, що подружжя жило в достатку. Відповідач з позивачкою постійно відвідував бабусю позивачки, постійно привозили подарунку, зустрічалися всією родиною на різні свята. Позивач з відповідачкою сплатили з власних коштів за навчання сестри позивачки у медичному училищі. Після того, як ремонт був закінчений, вони переїхали у нову квартиру, але згодом вирішили переобладнати квартиру у двокімнатну, тому довго облаштовувалися там, після цього почали разом їздити за кордон в Англію, на сезонні роботи, щоб заробити кошти. Зазначала також, що подружжя працювало на ринках, позивач тримали лотки з овочами на Київському ринку, а відповідач працював на 7км у магазині електротоварів, також підпрацьовував вантажником. Окрім того, позивачка готувала їжу, яку відповідач у подальшому продавав на ринку 7км. За ці кошти була придбана квартира. Поки жили за кордоном, позивачка народила від відповідача хлопчика який помер через 2 години після народження, тому родина пережила важку трагедію. Після цього позивачка перебувала у стресовому стані, але через певний час почала знову працювати. Коли почалася війна позивачка вивезла дітей за кордон, а відповідач у свою чергу знайшов собі нову дружину. На поставлені питання свідок повідомила, що подружжя дуже кохало один одного, мало взаємні почуття, повідомила, що відповідач був дуже гарним чоловіком і вважає, що досі кохає позивачку. Зазначила, що відповідач дуже любив дітей позивачки та займався їх вихованням, діти називали його батьком. Менша донька позивачки – ОСОБА_5 навіть не знала, що відповідач не є її рідним батьком, та дізналася про це, лише після розлучення подружжя. Зазначила, що старша донька навчалася в інтернаті для погано зрячих дітей, оскільки мала проблеми з зором, який сплачувався подружжям, оскільки там було дорого-вартісне навчання. Разом купували всю техніку у нову квартиру, а до купівлі квартири також купували різну побутову техніку – пральну машинку, постійно робили дорогі подарунки членам родини позивачки – пароварку, електропіч, вентилятор, постійно допомагали матеріально. Всі свята проводили разом, дуже полюбляли святкувати дні народження та інші події у ресторані ОСОБА_6 , там також були проведені всі дитячі дні народження.
07 жовтня 2025 р. у судовому засіданні допитана свідок сторони позивача ОСОБА_7 , яка також є тіткою позивачки, повідомила, що знає позивачку з дитинства, повідомила, що сторони познайомилися на хрестинах у жовтні 2011 р. і почали зустрічатися. Разом зустріли Новий 2012 рік, відповідач на той час проживав у своєї тітки. Після цього вирішили проживати разом та зняли 1 кімнатну квартиру на ОСОБА_8 та у 2012 році вже проживали разом. На вказаній квартирі свідок познайомилася з відповідачем. Повідомила, що відповідач наполіг на тому, щоб позивачка забрала свою доньку у батька і вони жили всі разом. Після цього вирішили зняти більшу квартиру та знайшли 3 кімнатну квартиру на ОСОБА_9 і Петрова біля будинку Океан. Повідомила, що донька позивачки ОСОБА_5 давно не бачила біологічного батька, та одразу почала називати відповідача папою. Відповідач дитину одразу прийняв, дуже любив її, балував. Повідомила, що у сім`ї є сестра, яка працює в агентстві нерухомості і вона порадила їм придбати спірну квартиру на Радужному. Сторони придбали квартиру, зробили там ремонт, переобладнали її в двох кімнатну. Повідомила, що позивач продавала овочі на Київському ринку та мала кілька своїх лотків, відповідач працював продавцем у магазині електротоварів і не відмовлявся від будь-якої роботи, оскільки треба було виплачувати за квартиру та в подальшому облаштовувати її. Квартиру вони придбали у 2013 р. Повідомила, що сторони разом дуже добре жили. Всі свята святкували у ресторані ОСОБА_6 . Також сторони їздили разом за кордон на заробітки. Сторони дуже хотіли мали дитину але не виходило. Після початку війни позивач виїхала за кордон з дітьми. Повідомила, що Відповідач мав дуже гарні відносини з дітьми, діти його дуже любили як рідного батька, сім`я жила у достатку. Разом купували різну техніку, меблі, їздили в Почаїв, інші місця на відпочинок. Офіційно ніхто із подружжя не працював. Свідок також повідомила, що відповідач мав хворобу Крона і тому позивачка приділяла дуже багато уваги відповідачу, його дієті та лікуванню.
07 жовтня 2025 р. у судовому засіданні була допитана свідок сторони відповідача – ОСОБА_10 , яка є тіткою відповідача, яка повідомила суду, що відповідач проживав у неї з 2008 по 2014 р. та виїхав від неї за місяць до весілля, яке відбулося у жовтні 2014 р., а після цього у 2014 році зняли житло на вулиці Ільфа та АДРЕСА_5 . Повідомила, що відповідач працював ще з 2005 р. Жодної фінансової підтримки від позивачки не було. Повідомила, що у спірній квартирі вона не була. Також зазначила, що до укладення шлюбу сторони разом не проживали. Повідомила, що відповідач працював на ринку 7км, заробляв там кошти та сам придбав квартиру, чи працювали сторони офіційно, свідку невідомо. Зазначила, що одна дитина проживала разом з подружжя, інша зі свекрухою. Зазначила, що відповідачу не було відомо про дітей позивачки. Також повідомила суд, що ремонт відповідач робив самостійно за свої кошти та заощадження, виплати за квартиру здійснював протягом орієнтовно 2 років. 
Також свідок повідомила, що відповідач продав належний йому автомобіль з метою купівлі квартири. Дата знайомства подружжя свідку невідома. Натомість перший раз побачила позивачку коли сторони почали разом проживати вже. Повідомила, що відповідач постійно проживав у неї, до них постійно приїжджали родичі відповідача та його мати, зустрічалися на систематичній основі.
07 жовтня 2025 р. у судовому засіданні була допитана свідок сторони відповідача - ОСОБА_11 , яка є матір`ю відповідача, яка повідомила суду, що відповідач з 2008 р. проживав у квартирі її сестри. За місяць до весілля відповідач орендував квартиру на АДРЕСА_6 . Зазначає, що відповідач працював неофіційно, збирав кошти на квартиру. Повідомила, що познайомилися сторони у 2011 році. Свідок також повідомила, що приїздила до Одеси виключно на весілля сторін у жовтні 2014 р. До цього приїздила тільки до сестри, повідомила, що приїздила до сестри на всі свята, дні народження. Також повідомила, що познайомилася з позивачкою безпосередньо перед весіллям. Свідок також повідомила, що позивачка оформлювала на відповідача кредити без його відома, які згодом відповідач був вимушений погасити. 
На запитання представника позивача повідомила, що у спірній квартирі вона ніколи не була, та їй нічого не відомо про вказану квартиру, обставини знайомства з позивачкою не пам`ятає. Також повідомила, що у позивача був автомобіль Мерседес Віто білого кольору, який він продав для того, щоб виплатити квартиру та зробити ремонт. Також свідок повідомила, що не пам`ятає, на яких святах була присутня з сином, але точно пам`ятає, що була присутня на днях народження, які святкувалися дома у її сестри, в які це було роки не пам`ятає. 
07 жовтня 2025 р. у судовому засіданні був допитаний свідок сторони відповідача – ОСОБА_12 , який повідомив суд, що познайомився з відповідачем коли вони разом працювали орієнтовно з 2005 р. Зазначає, що тривалий час відповідач прожив у Тітки. Зазначає, що мав автомобіль Жугулі червоного кольору, на якому їздив по 7 км. Після цього взяв автомобіль Мерседес Віто білого кольору приблизно у 2008 році, який використовував для роботи. Квартиру придбав у 2013 році під виплату. Також повідомив, що автомобіль ОСОБА_13 був проданий орієнтовно у 2014 році. Всі кошти заробляв на ринку 7 км, працював і вантажником і в контейнерах. Свідок повідомив, що був у квартирі лише один раз орієнтовно 5 років назад. Дружину відповідача ніколи не бачив, лише показував фотографії, на весіллі присутній не був. За які кошти купував квартиру свідку невідомо, але відповідач повідомляв його, що має певні заощадження та бере квартиру під виплату. Також повідомив, що автомобіль Віто був проданий відповідачем з метою розрахуватися з боргами. Всі матеріали для проведення ремонту він перевозив на вказаному автомобілі. Також свідку було відомо, що у квартирі здійснюється ремонт, але хто його робить невідомо. На жодних святах з відповідачем присутнім не був, зустрічалися з відповідачем безпосередньо на 7 км, працював неофіційно.
Також до суду надійшли заява свідка ОСОБА_14 посвідчена Приватним нотаріусом Прокопенком А.Л. у якій ОСОБА_15 повідомляє, що мала бути допитана як свідок у судовому засіданні однак, у з`язку з виїздом в іншу країну не може прибути до суду.
Суд зазначає, що ЦПК не передбачено надання показань у формі нотаріально посвідченої заяви, оскільки допит свідка здійснюється безпосередньо судом у судовому засіданні, тому суд досліджує надану стороною позивача заяву як письмовий доказ.
Згідно наданої заяви ОСОБА_15 повідомляє, що їй відомо, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 познайомилися та почали зустрічатись у жовтні 2011 року. Проживати разом, як одна сім`я вони почали з лютого 2012 року за адресою Люстдорфська дорога 172.Проживали на 4 поверсі. Проживали разом з дітьми, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . ОСОБА_15 постійно навідувалася до них у гості. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 жили як подружжя, поводили себе як чоловік та дружина, які кохають один одного та мають взаємні почуття і обов`язки.
Згодом вони купили собі собаку породи мопс і назвали ії ОСОБА_20 . Разом з дітьми, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 та мамою ОСОБА_21 - ОСОБА_23 ми зустрічали Новий 2013 рік за адресою ОСОБА_8 дорога 172.
Відносини у дітей з ОСОБА_22 були дуже хороші. Старша донька знала, що ОСОБА_22 для неї являється вітчимом але любила його, вони добре між собою ладили. Молодша донька називала ОСОБА_22 татом від моменту коли ОСОБА_21 з ОСОБА_22 почали сумісно проживати. Всі свята вони завжди проводили разом як сім`я. ОСОБА_22 до дітей ставився дуже гарно. Він завжди грався з дітьми, дарував їм різні подарунки, дуже багато фотографувався з дітьми та ОСОБА_21 .
Відносини між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були дуже теплі. Вони кохали одне одного. Також ОСОБА_21 та ОСОБА_22 багато часу проводили як вдвох так і разом з компанією друзів - часто їздили на море, на шашлики, ходили в ресторани, бані, сауни. ОСОБА_22 та ОСОБА_21 ніколи не соромилися своїх почуттів, говорили як кохають один одного, постійно обіймалися та багато фотографувалися. Вони обидва дуже сімейні люди.
Часто ОСОБА_22 з ОСОБА_21 і з дітьми приїжджали в гості до моєї сім`ї за адресою: АДРЕСА_7 . По цій адресі я проживала з батьками, тітками і бабусею. Ми постійно влаштовували застілля коли ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з дітьми до нас приїжджали. І навпаки, - я дуже часто їздила в гості до ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , дуже багато разів лишалася у них на ночівлю. Ми разом їздили гуляти на море, на природу відпочивати, ходили в сауни і святкували свята. В них навіть був улюблений заклад, де вони влаштовували майже всі свята і дні народження – ресторан ОСОБА_6 .
Також я знаю що ОСОБА_22 працював на сьомому кілометрі реалізатором товару (розетки, лампи, провода і тд.)/вантажником. Я багато разів лишалась у них на ночівлю та бачила зранку як ОСОБА_22 збирався та їздив на роботу і коли приїздив з роботи до дому.
ОСОБА_21 мала на ОСОБА_24 ринку свої овочеві лавки і працювала сама на себе впродовж багатьох років, у тому числі коли вона познайомилася з ОСОБА_22 і після цього впродовж багатьох років.
Через те, що я багато часу проводила з ними разом, я дізналася від них, що вони хочуть придбати собі житло у новобудові і спільно відкладають кошти для купівлі такого житла, вони постійно обговорювали різні варіанти та умови купівлі, розповідали про це мені. Я дізналася, що вони хочуть придбати разом спільне житло.
Згодом у 2013 році з Люстдорфської дороги вони переїхали в іншу квартиру, яку також брали в оренду - за адресою ОСОБА_9 і Петрова 19. Це була трикімнатна квартира. Там також вони проживали всі разом з дітьми. На цій квартирі я також часто ночувала у них і постійно відвідувала їх. 
Саме в цій квартирі одного дня ОСОБА_22 стало погано і єдина хто його переконав пройти обстеження це була саме ОСОБА_21 . Вона наполягла на тому щоб поїхати в лікарню, де йому нададуть допомогу. Вони разом об`їхали кілька лікарень і був випадок навіть коли їм відмовили пояснивши це тим що скоріше за все в нього рак шлунка ї це не їх спеціалізація. ОСОБА_21 постійно було з ним, постійно допомагала йому. Згодом вони найшли лікарню, яка їм підходить, ОСОБА_22 здавав аналізи і проходив обстеження. Тоді йому поставили діагноз неспецифічний виразковий коліт (Хвороба Крона).Тоді я бачила як ОСОБА_21 переживала за ОСОБА_25 . Дбала про нього, шукала кращих лікарів щоб можна було точно підтвердити діагноз, шукала і купувала різні ліки для нього, намагалась точно дотримуватись правил харчової поведінки, завжди готувала йому їжу відповідно до наданої лікарем дієти. ОСОБА_21 була постійно поруч з ОСОБА_22 , їздила з ним на обстеження та постійно переживала за нього. ОСОБА_21 слідкувала за процесом лікування. Вона дуже переживала за нього і всіма силами намагалась його підтримувати.
Вони говорили мені, що збирають гроші на житло та паралельно шукають варіанти нових квартир, які будуть вигідні для їх фінансового становища. Якось мама ОСОБА_21 ( ОСОБА_26 ) запропонувала їм звернутись до своєї двоюрідної сестри яка працює ріелтором, щоб та їм щось помогла підшукати або хоча б щось порадила. ОСОБА_21 передзвонила до цієї жінки і домовилась про зустріч. Знаю що саме ця ріелтор допомогла їм з вирішенням питання за квартиру, порадила брати квартиру від забудовника з фундаменту і навіть підшукала сама варіант для них та їх фінансового становища.
Придбали квартиру вони сумісно, в липні 2013 року. Це була квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 на 8 поверсі. Це була однокімнатна квартира, яку вони згодом переробили на двохкімнатну. Ремонт у цій квартирі робив наш знайомий ОСОБА_27 . Я постійно чула як ОСОБА_21 на ОСОБА_22 обговорюють майбутній ремонт, вони розповідали мені, що там планують робити, що майже всі кошти які вони спільно заробляють, вони витрачають на цю квартиру, але дуже раді тому, що нарешті мають своє житло, хоч і невелике. Вони розповідали мені скільки коштів і на що було витрачено під час ремонту, розповідали яку техніку і меблі туди купували, і як ходили по магазинам усією сім`єю, щоб обрати те, що вони хочуть.
Ремонт вони почали робити десь у 2015 році, незадовго після того, як одружилися в жовтні 2014 року, а закінчили і переїхали жити у вказану квартиру орієнтовно у 2017 році. Також знаю, що відносини у них почали погіршуватися, коли в Україні почалася війна. ОСОБА_22 знайшов собі нову дружину, яка на мою думку налаштовує його проти ОСОБА_21 .
Суд зауважує, що показання свідків сторони відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відчуження автомобіля Мерседес Віто з метою придбання квартири спростовуються наявними у справі доказами. Так, після допиту вказаних свідків 02.12.2025 р. до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення на спростування показів свідків, до яких було долучено відповідь РСЦ ГСЦ МВС в Одеській Миколаївській та Херсонській областях від 14.11.2025 р. в якій зазначено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів відсутня інформація про держану реєстрацію транспортних засобів за період часу з 2000 по 2020 рік на ім`я ОСОБА_2 . 
Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Одеській Миколаївській та Херсонській областях від 03.11.2025 р. за ОСОБА_1 10.08.2017 р. було зареєстровано ТЗ Mercedes-Benz Vito, колір білий, який було перереєстровано 26.10.2019 р.
Таким чином, вищевказаний автомобіль був придбаний подружжям вже після придбання квартири, повної виплати та реєстрації права власності на квартиру 27.08.2015 р. майже через два роки.
Суд також зауважує, що такі обставини узгоджуються із показаннями свідка сторони відповідача ОСОБА_12 , який повідомив, що вказаний автомобіль використовувався позивачем для перевезення матеріалів з метою здійснення ремонту у вказаній квартирі. Таким чином, свідки сторони відповідача надали суперечливі покази, що не узгоджуються між собою та спростовуються доказами наданими від РСЦ.
Суд також не приймає покази свідка ОСОБА_11 відносно оформлення позивачкою кредитів на ім`я відповідача без його відома, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження таких обставин, окрім того, стороною позивача повідомлено і судом встановлено, що протягом 2017-2018 р. між позивачем та різного роду фінансовими компаніями було укладено кредитні договори та видано виконавчі написи на стягнення заборгованості за такими кредитними договорами. Станом на дату ухвалення рішення, Овідіопольським районним судом такі виконавчі написи визнанні такими, що не підлягають виконанню, що вбачається із ухвалених рішень по справам № 509/4437/25, 509/4563/25, 509/4486/25, які опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Суд також не приймає покази свідків сторони відповідача щодо відсутності фактичних шлюбних відносин між сторонами та заперечення свідками спільного проживання сторін, оскільки такі покази спростовуються наданими позивачем фотознімками за період з грудня 2012 по листопад 2014 р. На вказаних фотознімках сторони поводять себе як подружжя, проявляють почуття один до одного як закохані люди, зокрема цілуються, обіймаються. На багатьох фотознімках відповідач перебуває не тільки із позивачкою, а і з її дітьми, вони постійно обіймають один одного, що свідчить про близький зв`язок між такими людьми та наявність почуттів притаманних для однієї родини. Також суд зазначає, що на частині фотознімків зафіксовані також свідки сторони позивача, з яких вбачається, що вони систематично проводили час зі сторонами по справі, та були частиною їх компанії, зокрема святкували різного роду свята.
Також свідок сторони відповідача ОСОБА_11 під час допиту підтвердила, що сторони знайомі з 2011 року, що узгоджується із доводами позовної заяви та показаннями інших свідків сторони позивача.
Свідки сторони відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_28 повідомили суду, що відповідач проживав у ОСОБА_10 з 2008 по 2014 рік та різного роду свята відповідач проводив з ними, однак, стороною відповідача не було наданого жодного доказу, у тому числі спільних фото чи відео на підтвердження таких обставин. Суд розцінює такі покази свідків як такі, що направлені на приховування дійсних обставин справи.
Суд також звертає увагу, що мати Відповідача ОСОБА_28 під час допиту повідомила, що у спірній квартирі вона ніколи не була, з позивачкою познайомилася безпосередньо перед весіллям, і до весілля приїздила в Одесу тільки до свої сестри у якої проживав відповідач.
Фотознімки надані стороною позивача до позовної заяви та зображення на них відповідача стороною відповідача у судовому засіданні не заперечувалося. Також стороною відповідача не було надано жодних пояснень щодо дійсних відносин, що були у сторін у вказаний період, у контексті наданих позивачем фотознімків та проявів взаємних почуттів на таких фотознімках.
Відповідно до ст. 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Покази свідків сторони позивача, які підтвердили факт спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї є послідовними і переконливими, з чого можна зробити висновок, що сторони мали стосунки, притаманні сімейним, а відтак в цій частині позов підлягає задоволенню.
Вимога позивача про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визначення часток у цій квартирі у розмірі підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Тобто при застосуванні статті 74СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно дост.60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 60 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином за змістом останньої норми факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою лише встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу.
Суд не бере до уваги заперечення відповідача та його представника, що спірна квартира є його особистим майном, набутим за зароблені ним та заощаджені кошти, оскільки жодних доказів на підтвердження таких обставин надано не було.
Вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частки спірної квартири підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 69, 70СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У постанові від 05.08.2020 р. по справі № 682/2493/16-ц Верховний Суд дійшов до таких висновків: «З`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та установивши, що із січня 2012 року до 09 червня 2012 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в зазначений період та правильно визнав придбану квартиру спільною сумісною власністю. Суд першої інстанції правильно врахував, що спірне нерухоме майно створювалось під час проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу із січня 2012 року до 09 червня 2012 року, а державна реєстрація права власності на новостворене майно відбулося вже у шлюбі, що відповідно до статті 74 СК України надає підстави для висновку про виникнення права спільної сумісної власності на квартиру, кошти на будівництво якої витрачено саме у цей період».
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в цій частині позов також підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсягу, з відповідача на користь позивача у порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору. Так, позивачем було сплачено 2 535, 13 грн відповідно до квитанції від 13.10.2023 р. та 6 499, 87 грн згідно квитанції від 20.06.2024 р., окрім того позивачем було сплачено 536, 80 грн за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до квитанції від 13.10.2023 р. 
Керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину нерухомого майна – задовольнити повністю.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 лютого 2012 року до 30 жовтня 2014 року.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 9 035,00 грн та 536,80 грн витрат за сплату судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст рішення складений 10.06.2026 року. 

Суддя    А.І.Бочаров